| | Справа №613/2041/25 Провадження № 2/613/217/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2026 року Богодухівський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - Уварової Ю.В.,
за участі секретаря – Семененко К.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Богодухові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу № 613/2041/25 провадження № 2/613/217/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому представник просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики № 143985 від 11.02.2020 у розмірі 25 249,50 грн., судовий збір у розмірі 2423,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.
Свої вимоги мотивує тим, що 11.02.2020 між ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 143985.
У договорі позики сторони погодили всі істотні умови, зокрема щодо розміру позики, строку кредитування, відсотків за користування позикою.
ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» свої зобов`язання за договором виконало належним чином та у повному обсязі, а саме надало позичальнику можливість розпоряджатися кредитними коштами.
Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість за договором позики, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Ухвалою суду від 11.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

17.12.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача - адвокат Тризна Є.М. просив позов задовольнити частково.
Зазначив, що факт укладення договору про споживчий кредит №143985 від 11.02.2020 в електронній формі та отримання відповідачем кредитних коштів в сумі 5 000,00 грн. відповідачем не заперечується, однак інші претензійні вимоги позивача є якщо не безпідставними то безпідставно завищеними. Отже, сторона відповідача не погоджується із нарахованими позивачем відсотками, комісією та витратами на правову допомогу.
Щодо стягнення відсотків, представник відповідача зазначив, що відповідно до договору позики № 143985 від 11.02.2020, позика надавалася на строк до 11.03.2020 із платою за користування позикою у вигляді процентів у розмірі 0,01% в день від поточного залишку позики (п.п. 1.1.2.1) та комісії (комісійної винагороди) у розмірі 1,5 % в день від початкового розміру позики відповідно п.п. 1.1.1 договору (п.п. 1.1.2.2). 
Отже, відсотки та комісія (як плата за користування позикою) можуть нараховуватися виключно протягом строку дії договору, а саме до 11.03.2020.
Відсотки та комісія, нараховані після закінчення строку кредитування, стягненню не підлягають.
Також представник відповідача зазначив, що будь-які посилання у договорі позики на те, що відсотки, які нараховуються поза строком кредитування, є відсотками у розумінні статей 625 та 1050 ЦК України, відсутні.
Отже, представник відповідача просив задовольнити позов частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики № 155099 від 11.02.2020 в сумі 7189 грн 50 коп. гривень, яка складається із: заборгованості за позикою у розмірі 5000 грн., заборгованості по процентам та комісії за користування позикою у розмірі 2189 грн. 50 коп. 

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, представник відповідача зазначив, що позивачем не доведено здійснення витрат на правову допомогу. Також зазначив, що дана цивільна справа для адвоката є шаблонною, тому не потребує значної витрати часу. 
Отже, представник відповідача просив у разі задоволення позову у повному обсязі зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 3000,00 грн., а у разі часткового задоволення позову, вирішити питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

17.12.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Зазначив, що беззаперечним є факт укладення між ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ГЕЛЕКСІ" та ОСОБА_1 договору позики за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи.
Щодо нарахування відсотків, представник позивача зазначив, що істотні умови договору позики були погоджені між сторонами.
Зокрема договір позики містить п.5.3., у якому зазначено, що у випадку прострочення терміну платежу зі сплати Заборгованості, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% (три відсотка) в день від суми позики за кожний день прострочення.
З розрахунку заборгованості, вбачається, що підвищену комісійну винагороду позикодавець нараховував саме як міру відповідальності на підставі статті 625 ЦК України за правилами, визначеними пунктом 5.3 договору позики, який розміщено у розділі «відповідальність сторін», а не як відсотки за правомірне користування кредитом.
Із умов договору вбачається, що сторони передбачили міру відповідальності за несвоєчасне погашення кредиту на лояльних умовах, шляхом нарахування комісії за період після закінчення строку кредитування, коли боржник продовжує користуватись позикою. Отже, кредитним договором було передбачено комісію як плату, яка встановлюється за користування позикою після настання строку погашення.
Крім того, умовами Договору позики було погоджено нарахування та сплату комісії, розмір сплати комісії безпосередньо узгоджений з позичальником шляхом підписання Договору позики, а тому платежі за комісією правомірно включені до заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, представник позивача зазначив, що позивачем надано суду належні докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову. 
Отже, сума витрат на професійну правничу допомогу відповідає критеріям ч. 4 ст. 137 ЦПК України та такі витрати підлягають стягненню з відповідача.

Представник ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» у позовній заяві просив суд розглянути справу без участі представника позивача.
Представник відповідача - адвокат Тризна Є.М. надав суду заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника. Просив при ухваленні рішення врахувати відзив на позовну заяву.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 11.02.2020 ТОВ «ФК ГЕЛЕКСІ» та ОСОБА_1 уклали Договір позики №143985, відповідно до п. 1.1. якого Позикодавець надає Позичальнику позику (надалі за текстом іменується «позика» в усіх відмінках), а Позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов Договору, в національній грошовій одиниці України гривні, в сумі та строк.
Згідно з п. 1.1.1 Договору сума позики складає 5000,00 грн.
Відповідно до п. 1.1.2 Договору плата за користування позикою - проценти у розмірі 0,01% (одна сота відсотка) в день від поточного залишку позики та комісія у розмірі 1,5% (одна ціла п`ять десятих відсотка) в день від початкового розміру позики відповідно пп.1.1.1. Договору;
Згідно з п. 1.1.3 та п. 1.1.4 Договору нарахування процентів та комісії за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою.
Відповідно до п. 1.1.5 Договору строком повернення позики (терміном платежу) є 11.03.2020.
Строк дії Договору до повного виконання Позичальником зобов`язань за Договором (п. 2.1 Договору).
Згідно з п. 4.1 Договору позичальник зобов`язується повністю повернути позикодавцю суму отриманої позики та виконати всі інші зобов`язання, встановлені Договором, не пізніше 11.03.2020.
Позичальник зобов`язаний не пізніше дати, вказаної в пп.1.1.5. Договору, повернути позику в повному обсязі, сплатити проценти та комісію за користування позикою в порядку, визначеному цим Договором та додатками до нього; при продовженні строку Договору сплатити проценти, комісійну винагороду та штрафи (в разі їх наявності) за користування позикою у день продовження строку Договору (п. 3.4.1, 3.4.2 Договору).
Відповідно до п. 5.3 Договору у випадку прострочення терміну платежу зі сплати Заборгованості, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% (три відсотка) в день від суми позики за кожний день прострочення.
Згідно з п. 1.2. Договору позика надається Позичальнику в сумі, що зазначена в пп.1.1.1. Договору в безготівковій формі (шляхом зарахування відповідної суми на банківський рахунок Позичальника).
У п. 9.5 Договору сторони підтвердили, що даний електронний Договір та всі Додатки до нього має таку саму юридичну силу для Сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами Сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі.
Договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором «qqq6v7gq».
З аналогічними умовами надання позики ОСОБА_1 ознайомився, підписавши електронним підписом одноразовим ідентифікатором «gv5s645w» Паспорт позики /а.с.14-16/.
Згідно з Довідкою ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛАЄНС» № 143985 від 01.09.2025, у результаті платіжної операції, ініційованої ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ», на картковий рахунок отримувача було успішно перераховано грошові кошти. Деталі транзакції (платіжної операції): 
1.платник коштів: ТОВ ФК ГЕЛЕКСІ (код ЄДРПОУ 41229318) 
2.отримувач коштів: Антипенко О.О.
3.номер транзакції в системі: 1183783804
4.номер операції: 196610896
5.дата проведення платежу: 11.02.2020
6.сума платежу 5000 
7.валюта платежу: гривня UAH 
8.платіжний засіб (метод): карта 
9.банк емітент платіжної картки отримувача коштів PRIVATBANK 
10.номер банківської картки отримувача коштів НОМЕР_1 /а.с.21/.
Окрім того, обставини укладення договору позики та перерахування відповідачу позики у розмірі 5000,00 грн. визнаються сторонами.
Згідно з Розрахунком заборгованості за договором позики №143985 від 11.02.2020, у ОСОБА_1 за період з 11.02.2020 по 08.07.2020 обліковується заборгованість у розмірі 25 249,50 грн., з яких: сума простроченої позики 5000,00 грн., сума прострочених процентів - 14,50 грн., сума прострочених комісій 2175,00 грн. /а.с. 17-20/.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У частині першій статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст. 527 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті фактичних обставин цієї справи, суд зазначає, що позивач належними, допустимими та достовірними доказами довів обставини укладення між сторонами договору позики, належне виконання позикодавцем своїх зобов`язання та невиконання позичальником своїх зобов`язань, внаслідок чого утворилася заборгованість. 

Разом з тим, суд не може погодитися з визначеним позивачем розміром заборгованості за договором позики з огляду на таке.
Щодо заборгованості за тілом позики у розмірі 5000,00 грн. суд зазначає наступне.
Системний аналіз ст. 1046, 1048, 1049 ЦК України дає підстави стверджувати, що у разі укладення між сторонами договору позики позикодавець має право, якому кореспондується обов`язок позичальника, на повернення наданої позики та одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором.
Матеріалами справи підтверджено факт видачі відповідачу позики у розмірі 5000,00 грн., відповідач визнав позовні вимоги в цій частині, отже суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за позикою у розмірі 5000,00 грн.

Щодо заборгованості за відсотками за користування позикою суд зазначає наступне.
Як встановлено судом, пунктом 1.1.5 договору позики встановлено строк повернення позики (термін платежу), а саме 11.03.2020.
Умови договору містять положення про обсяг прав та обов`язків сторін у разі продовження строку дії договору позики (зокрема п. 3.2.3, 3.4.2, 4.4), проте умовами договору позики не передбачено порядок продовження договору за ініціативою будь-якої зі сторін. 
Матеріали справи не містять доказів, що сторони шляхом укладення додаткової угоди (додаткового договору) або іншим чином продовжили строк дії договору позики. 
Отже, строк кредитування сплив 11.03.2020.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У постанові від 05 квітня 2023 року, справа №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
З позовної заяви вбачається, що позовних вимог про стягнення з відповідача процентів, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, після 11.03.2020 позивачем не заявлено.
За таких обставин, проценти, нараховані після настання строку повернення позики, а саме після 11.03.2020, стягненню не підлягають.
Отже, беручи до уваги, що процентна ставка за користування позикою становить 0,01 %, строк кредитування становить 30 днів, отже з відповідача на користь позивача піллягає стягненню заборгованість за відсотками у розмірі 15,00 грн. (0,01 % х 5000 х 30).

Щодо заборгованості за комісією суд зазначає наступне.
П.п. 1.1.2.2. договору позики передбачено, сплату комісії у розмірі 1.5 % в день від початкового розміру позики відповідно до п.п.1.1.1. Договору.
Згідно з п.п. 1.1.4. договору позики, нарахування комісії за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою.
Враховуючи часткове визнання відповідачем позовних вимог в частині стягнення комісії, беручи до уваги умови договору позики та той факт, що судом встановлено, що строк користування позикою становить 30 днів, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню комісія у розмірі 2250,00 грн. (1,5 % х 5000 х 30).

Щодо посилань представника позивача у відповіді на відзив на п. 5.3. договору позики, то позивач у позовній заяві зазначив, що відповідач не виконує свої грошові зобов`язання належним чином, довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем на дату подання позову складає 25249,5 грн., з яких: 5000 грн. – заборгованість за позикою; 20249,5 грн., – заборгованість по процентам та комісії за користування позикою.
Тобто, позивач просив стягнути комісію, нараховану в межах строку користування позикою.
Отже, підстави для стягнення комісії, нарахованої після спливу строку користування позикою у суду відсутні.

За таких обставин суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача пілягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 7 265,00 грн. (5000 +15+2250).

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає про таке.
09.07.2025 між ТОВ «ФК «Гелексі» та адвокатом Рудзей Ю.В. укладено Договір про надання правничої допомоги /а.с. 23/.
На підставі вказаного договору сторонами складено Акт № 379 наданих послуг правничої допомоги, відповідно до якого адвокатом надано такі послуги: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів клієнта тривалістю 1 год., вартістю 1000 грн. за 1 год., складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат тривалістю 3 год., варістю 3000 грн., формування додатків до позовної заяви (письмові докази) тривалістю 1 год., вартістю 1000 грн. Всього вартість наданих послуг становить 5000,00 грн.
Згідно з вимогами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
З урахуванням поданого клопотання представника відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, складності та категорії справи (стягнення заборгованості за кредитним договором), обсягу доказів, часткове задоволення позову, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1450,00 грн.
Щодо судового збору, суд зазначає про таке.
Відповідно до Закону Україну "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. 
Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік", прийнятого 19.11.2024 Верховною Радою України, з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб установлюється в розмірі 3028 гривень.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Позовна заява подана ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» до суду в електронній формі та до позовної заяви долучено платіжну інструкцію про сплату судового збору у сумі 2423,00 грн.
Враховуючи положення Закону Україну "Про судовий збір" щодо ставок судового збору, той факт що позов задоволено на 29 %, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 702,50 грн. (29 % х 2422,40).
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» – задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» (місто Київ, вулиця В`ячеслава Липинського, будинок 10/1, код ЄДРПОУ 41229318) заборгованість за договором позики № 143985 від 11.02.2020 у розмірі 7 265 (сім тисяч двісті шістдесят п`ять гривень 00 копійок), судовий збір у сумі 702 (сімсот дві гривні 50 копійок), витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 450 (одна тисяча чотириста п`ятдесят гривень 00 копійок), а всього – 9 417 (дев`ять тисяч чотириста сімнадцять гривень 50 копійок).

В іншій частині відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі», місто Київ, вулиця В`ячеслава Липинського, будинок 10/1, код ЄДРПОУ 41229318.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне рішення складено 15.09.2026.

Суддя