СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 вересня 2026 року Справа № 480/1057/26
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Кунець О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/1057/26 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, 43,м. Суми, 40009), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільська область,40009), в якій просить:
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 184250014042 від 09.02.2026 про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дати звернення за нею, тобто з 02.02.2026. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.02.2026 позивачка звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. За принципом екстериторіальності заяву розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, яке рішенням від 09.02.2026 №184250014042 відмовило у призначенні пенсії.
Позивачка зазначає, що її страховий стаж становить 34 роки 11 місяців 26 днів, а пільговий стаж за Списком №2 - 7 років 3 місяці 26 днів. Усі періоди страхового та пільгового стажу пенсійним органом зараховані. На думку позивачки, оскільки вона працювала на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці до 01.04.2015, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020. За такого правового регулювання пенсійний вік за наявності не менше половини необхідного пільгового стажу зменшується від 55 років на один рік за кожні два роки відповідної роботи, у зв`язку з чим необхідний для неї пенсійний вік становить 52 роки.
Ухвалою суду у справі №480/1057/26 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Копію ухвали про відкриття провадження доставлено до електронного кабінету Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області 27.02.2026.
10.03.2026 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подало відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позову заперечило. Відповідач зазначив, що після набрання чинності Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII питання призначення пенсій за віком на пільгових умовах за Списками №1 і №2 регулюються положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому при визначенні права позивачки підлягає застосуванню пункт 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV.
Відповідач послався на те, що за пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV пенсія за віком на пільгових умовах за Списком №2 призначається жінкам після досягнення 55 років за наявності не менше 25 років страхового стажу, з них не менше 10 років на відповідних роботах. Також у відзиві наведено положення Порядку застосування Списків №1 і №2, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383, Порядку підтвердження наявного трудового стажу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, та правову позицію Верховного Суду щодо оцінки записів у трудовій книжці. Водночас відповідач підтвердив, що страховий стаж позивачки становить 34 роки 11 місяців 26 днів, пільговий стаж за Списком №2 - 7 років 3 місяці 26 днів, а за результатами розгляду поданих документів до страхового та пільгового стажу зараховано всі періоди.
Дослідивши матеріали справи, заяви по суті справи та надані докази у їх сукупності, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . 02.02.2026 вона звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. За принципом екстериторіальності заяву та додані до неї документи передано на розгляд Головному управлінню Пенсійного фонду України в Тернопільській області.
Рішенням від 09.02.2026 №184250014042 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відмовило позивачці у призначенні пенсії. В оскаржуваному рішенні зазначено: вік заявниці - 52 роки 7 місяців; страховий стаж - 34 роки 11 місяців 26 днів; пільговий стаж за Списком №2 - 7 років 3 місяці 26 днів. Пенсійний орган зазначив, що до страхового та пільгового стажу зараховано всі періоди трудової діяльності, однак право на пенсію за правилами статті 114 Закону №1058-IV позивачка набуде зі зниженням пенсійного віку на три роки після досягнення 57 років.
Матеріалами справи підтверджується, що пільговий стаж позивачки сформований, зокрема, роботою з 29.08.1991 по 15.04.2002 на Шосткинському заводі хімічних реактивів на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2. Уточнюючою довідкою від 29.01.2026 №01 підтверджено виконання роботи повний робочий день, професію (посаду), характер робіт, посилання на Список №2, матеріали атестації та первинні документи. Достовірність цих відомостей відповідачем не спростована, а відповідний пільговий стаж фактично зарахований пенсійним органом у повному обсязі.
Отже, у межах цієї справи відсутній спір щодо зарахування конкретних періодів роботи до страхового або пільгового стажу. Предметом судової перевірки є правильність визначення правового режиму призначення пенсії за Списком №2 особі, яка має не менше половини необхідного спеціального стажу, а також визначення відповідного пенсійного віку.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадян на соціальний захист, що включає, зокрема, право на забезпечення у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини у сфері пенсійного забезпечення у спірній частині регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Згідно з пунктом «б» статті 13 Закону №1788-XII у редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Цією ж нормою передбачено, що працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 Закону №1788-XII, на один рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.
Стаття 12 Закону №1788-XII, до якої відсилає наведена норма, передбачає для жінок пенсійний вік 55 років.
Законом України від 02.03.2015 №213-VIII, який набрав чинності 01.04.2015, було змінено умови призначення пільгових пенсій, зокрема підвищено віковий ценз для жінок за Списком №2.
У подальшому Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII Закон №1058-IV доповнено статтею 114. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV пенсія за віком на пільгових умовах за Списком №2 призначається, зокрема, жінкам після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Для працівників, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, але мають не менше половини такого стажу, Закон №1058-IV передбачає зменшення пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: жінкам - на один рік за кожні два роки такої роботи.
Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема положення статті 13 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII. Пунктом 3 резолютивної частини цього Рішення визначено, що застосуванню підлягає стаття 13 Закону №1788-XII у редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у зазначеній нормі.
Таким чином, після ухвалення Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 у правовому регулюванні пільгового пенсійного забезпечення виникла колізія між положеннями пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII у редакції до змін 2015 року та пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV. Для жінок, які мають не менше половини необхідного стажу за Списком №2, ці норми передбачають однакове зменшення - на один рік за кожні два роки відповідної роботи, але застосовують його до різного базового пенсійного віку.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20 дійшла висновку про необхідність застосування до осіб, які працювали на відповідних роботах до 01.04.2015, положень Закону №1788-XII у редакції до внесення змін Законом №213-VIII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020, як більш сприятливого для особи правового регулювання.
При цьому сам факт чинності статті 114 Закону №1058-IV не спростовує необхідності врахування правової позиції Конституційного Суду України та Великої Палати Верховного Суду при вирішенні конкретного спору. Тому довід відповідача про виключне застосування статті 114 Закону №1058-IV не може бути прийнятий судом як достатня підстава для відмови у призначенні пенсії позивачці.
Матеріалами справи підтверджується, а відповідачем фактично не заперечується, що пільговий стаж позивачки за Списком №2 сформований роботою, виконуваною до 01.04.2015, а саме у період з 29.08.1991 по 15.04.2002. Отже, позивачка належить до кола осіб, щодо яких підлягає застосуванню порядок, визначений пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020.
Посилання відповідача на вимоги до підтвердження пільгового стажу, а також на правову позицію Верховного Суду щодо можливості перевірки достовірності записів у трудовій книжці не впливають на вирішення цього спору. В оскаржуваному рішенні та у відзиві відповідач прямо визнав, що за наданими документами до страхового та пільгового стажу зараховано всі періоди. Тому питання достовірності трудової книжки, уточнюючої довідки чи результатів атестації не є спірним у цій справі.
З аналізу статей 12, 13 Закону №1788-XII у редакції до внесення змін Законом №213-VIII вбачається, що жінка за наявності загального стажу роботи не менше 20 років та не менше половини необхідного стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці має право на пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку 55 років на один рік за кожні два роки такої роботи.
Пільговий стаж ОСОБА_1 за Списком №2 становить 7 років 3 місяці 26 днів, тобто перевищує половину необхідного десятирічного стажу та містить три повних дворічних періоди роботи зі шкідливими і важкими умовами праці. Відповідно пенсійний вік позивачки підлягає зменшенню на три роки: 55 років - 3 роки = 52 роки.
Позивачка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та досягла 52-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 . На день звернення із заявою 02.02.2026 її вік становив понад 52 роки, страховий стаж - 34 роки 11 місяців 26 днів, а пільговий стаж за Списком №2 - 7 років 3 місяці 26 днів. Отже, на дату звернення вона виконала всі умови, передбачені пунктом «б» статті 13 Закону №1788-XII у редакції до внесення змін Законом №213-VIII для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.
За таких обставин висновок відповідача про відсутність у позивачки необхідного пенсійного віку та про набуття права на пільгову пенсію лише після досягнення 57 років ґрунтується на застосуванні менш сприятливого правового регулювання та не враховує юридичну позицію, викладену в Рішенні Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у справі №360/3611/20.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку; в інших випадках пенсія призначається з дня звернення за пенсією.
Позивачка досягла визначеного для неї 52-річного пенсійного віку 29.06.2025, а із заявою про призначення пенсії звернулася 02.02.2026, тобто після спливу тримісячного строку. Тому пенсія підлягає призначенню з дня звернення - 02.02.2026.
Щодо належного способу захисту порушеного права та органу, на який слід покласти обов`язок призначити пенсію, суд зазначає наступне.
За змістом статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У цій справі пенсійним органом уже встановлено та не оспорюється вік позивачки, тривалість її страхового і пільгового стажу, а також зарахування всіх періодів роботи. Протиправність відмови зумовлена неправильним вибором правового регулювання. Після надання судом правової оцінки у відповідача не залишається декількох правомірних варіантів поведінки, а тому належним та ефективним способом захисту є безпосереднє зобов`язання призначити позивачці пенсію.
Водночас позивачка просить покласти обов`язок щодо призначення пенсії на Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області. Суд враховує, що за принципом екстериторіальності заяву від 02.02.2026 розглянуло саме Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, яке прийняло оскаржуване рішення.
Верховний Суд у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23, застосовуючи положення Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій №22-1, зазначив, що дії зобов`язального характеру за результатами розгляду заяви має вчиняти територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, який розглянув відповідну заяву та прийняв рішення.
Отже, належним органом, на який у цій справі слід покласти обов`язок щодо призначення пенсії позивачці, є Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, а не Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області.
Частиною другою статті 9 КАС України передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. З огляду на встановлені обставини ефективний захист права позивачки потребує покладення обов`язку призначити пенсію саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.
Крім того, оскільки саме по собі визнання індивідуального акта протиправним без його скасування не усуває юридичних наслідків такого акта, суд, керуючись частиною другою статті 9 та пунктом 2 частини другої статті 245 КАС України, вважає необхідним для повного та ефективного відновлення порушеного права визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 09.02.2026 №184250014042.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не довело правомірності застосування до позивачки менш сприятливих умов пенсійного забезпечення.
Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню: оскаржуване рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області - зобов`язанню призначити позивачці з 02.02.2026 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII у редакції до внесення змін Законом №213-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020. У задоволенні позовної вимоги про покладення такого обов`язку на Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області слід відмовити.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, судові витрати, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Як убачається з матеріалів позову, при зверненні до суду позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 1331,20 грн. Оскільки спір виник унаслідок прийняття протиправного рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області та порушене право позивачки підлягає фактичному відновленню, зазначена сума підлягає стягненню на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань цього відповідача. 
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – задовольнитти частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 09.02.2026 №184250014042 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 з 02.02.2026 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020.
У задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільська область, 46001, код ЄДРПОУ 14035769) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 коп.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   О.М. Кунець