Справа № 202/10684/25
Провадження № 2/202/1396/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2026 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпра у складі:
головуючого судді Недобитюк Н.В.,
за участю секретаря судового засідання Іващенко І.В.,
за відсутності учасників справи,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» про визнання неправомірними дій та стягнення безпідставно отриманих коштів, –
В С Т А Н О В И В:
 
У листопаді 2025 року представник позивача – адвокат Каліч Євген Анатолійович, який діяв в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпра із позовною заявою до Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» про визнання неправомірними дій та стягнення безпідставно отриманих коштів, у якій просить суд визнати неправомірними дії Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» щодо неповернення ОСОБА_1 безпідставно отриманих коштів у розмірі 16 259,47 грн; стягнути з Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в розмірі 16 259,47 грн; стягнути з Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, а саме витрати на правничу допомогу у розмірі 5 600,00 грн та суму сплаченого судового збору у розмірі 968,96 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та АТ «Акцент-Банк» було підписано Заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, в рамках якої відкрито кредитну лінію. У період з 23.10.2016 по 23.05.2024 позивачка користувалася кредитними коштами та у повному обсязі виконала зобов`язання щодо їх повернення. Незважаючи на це, 23 травня 2024 року АТ «Акцент-Банк» звернулося до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 64 490,68 грн (справа № 766/9038/24). У межах вказаної справи ОСОБА_1 подала зустрічний позов про визнання неправомірними дій банку щодо нарахування та списання відсотків і стягнення безпідставно отриманих коштів.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 16 квітня 2025 року у справі № 766/9038/24 у задоволенні позову АТ «Акцент-Банк» відмовлено в повному обсязі, а зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з банку безпідставно отримані кошти в розмірі 15 053,60 грн та судовий збір у розмірі 1,205,87 грн. Постановою Херсонського апеляційного суду від 16.07.2025 рішення суду першої інстанції залишено без змін. Судом було встановлено відсутність у банку права вимоги грошових коштів від позивачки за кредитним договором.
На виконання вказаного судового рішення 30 липня 2025 року було видано виконавчий лист, на підставі якого 10 вересня 2025 року державним виконавцем Індустріального ВДВС у м. Дніпрі відкрито виконавче провадження № 79013759. Того ж дня виконавче провадження було закінчено у зв`язку з повним виконанням вимог виконавчого документа, а кошти у загальному розмірі 16 259,47 грн (15 053,60 грн основного стягнення та 1 205,87 грн судового збору) були перераховані на рахунок позивачки НОМЕР_1 , відкритий в АТ «АКЦЕНТ-БАНК».
Однак при спробі зняти кошти в банкоматі або здійснити переказ на інший рахунок позивачка виявила неможливість розпоряджатися цими коштами. Відділення банку в місті Херсоні відмовило у видачі готівки. Направлені позивачкою та її представником адвокатський запит від 11 вересня 2025 року та заява від 22 вересня 2025 року про перерахування коштів на рахунок в АТ КБ «ПриватБанк» були залишені банком без задоволення з посиланням на банківську таємницю. Окрім того, згідно з банківською випискою за період по 31 жовтня 2025 року, перераховані ДВС кошти були фактично списані банком з рахунку позивачки. Позивачка вважає такі дії банку неправомірними, а кошти такими, що підлягають поверненню на підставі статті 1212 ЦК України як безпідставно набуті та утримувані.
Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 06 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Відповідач – АТ «Акцент-Банк» скористався правом на подання відзиву на позовну заяву через підсистему «Електронний суд» 26 грудня 2025 року. У відзиві відповідач проти позову заперечував та просив закрити провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору. Свої заперечення відповідач обґрунтовував тим, що виконання рішення суду у справі № 766/9038/24 мало складатися з перерахунку відсотків та сплати переплати; оскільки позивачка спочатку звернулася лише до виконавчої служби, ДВС перерахувала кошти на рахунок у банку, на якому обліковувалася заборгованість через непроведення перерахунку. Після звернення позивачки банк здійснив перерахунок процентів, і на рахунку обліковується сума 16 259,47 грн, яка є доступною до зняття, у зв`язку з чим предмет спору відсутній.
У відповідь на доводи відповідача представник позивача подав клопотання про закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті, зазначаючи, що кошти позивачці фактично не перераховані та не доступні, а банк продовжує їх утримувати, тому позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпра від 06 серпня 2026 року зарито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 06 серпня 2026 року.
Ухвалою суду від 06 серпня 2026 року було відмовлено в задоволенні клопотання АТ «Акцент-Банк» про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, оскільки матеріалами справи та запереченнями позивачки підтверджувалося існування реального триваючого спору щодо правомірності дій банку та фактичного зарахування і доступності спірних коштів.
У судове засідання 06 серпня 2026 року сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином. До суду надійшли заява від представника позивача про розгляд справи за їх відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно, всебічно та об`єктивно оцінивши надані сторонами письмові докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку.
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до частин першої та третьої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, причому питання про достатність доказів суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 
Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, причому такі обставини зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи та їхніх представників.
Відповідно до частин першої та другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, при цьому жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно, а також і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 
Відповідно до частини першої статті 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18), предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. 
Згідно з постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12 серпня 2021 року у справі № 910/17567/19, загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах. У разі, коли правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. 
Також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21) зроблено висновок, що набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Судовий акт, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання, але який у подальшому скасований або визнаний таким, що не підлягає виконанню, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. 
Надаючи правову оцінку доказам щодо руху коштів та стану рахунків у спірних правовідносинах, суд виходить із того, що відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Згідно з пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. 
Відповідно до постанови Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц (провадження № 61-3689св21), банківські виписки з рахунків є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних операцій. 
Під час судового розгляду справи судом було досліджено виписку по картці на ім`я ОСОБА_1 за картковим рахунком № НОМЕР_1 (картка № НОМЕР_2 ) в Акціонерному товаристві «Акцент-Банк», наявність та належність якої позивачці підтверджується матеріалами справи та не оспорюється останньою в позовній заяві. Судом встановлено, що на момент звернення з позовом кошти у розмірі 16 259,47 грн, перераховані державним виконавцем в рамках виконавчого провадження, фактично обліковувалися як списані в рахунок погашення заборгованості, наявність якої була раніше спростована судовим рішенням у справі № 766/9038/24.
Водночас, як убачається з даних дослідженої судом виписки по картці за період по 25 грудня 2025 року, у ході судового розгляду справи зазначені кошти були повністю відновлені та зараховані банком на зазначений рахунок позивачки. Згідно з показниками виписки, станом на 25 грудня 2025 року заборгованість за вказаним рахунком відсутня, а баланс на кінець періоду становить 16 259,47 грн. Станом на час вирішення спору судом на вказаному рахунку позивачки обліковується відповідна сума коштів, а наявності будь-якої заборгованості за цим рахунком не вбачається. 
Будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження того, що після зарахування коштів позивачка була позбавлена можливості вільно знімати готівкові кошти, здійснювати їх перекази чи іншим чином розпоряджатися ними, матеріали справи не містять, а позивачкою та її представником суду надано не було, клопотань про витребування доказів під час підготовчого провадження заявлено не було. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, станом на час ухвалення рішення судом спірні грошові кошти вже не перебувають у володінні відповідача, а обліковуються на рахунку позивачки, у зв`язку із чим відсутня одна з необхідних умов застосування статті 1212 ЦК України – безпідставне набуття або збереження майна відповідачем за рахунок позивача. Оскільки на момент вирішення спору відповідач не утримує спірні кошти, правові підстави для їх повторного стягнення відсутні. З огляду на встановлені судом обставини та норми чинного законодавства, суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог. 
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України. 
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, понесені позивачем судові витрати залишаються за позивачем.
Керуючись статтями 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, –
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» про визнання неправомірними дій щодо неповернення коштів та стягнення безпідставно отриманих коштів у розмірі 16 259,47 грн – відмовити у повному обсязі.
Судові витрати – залишити за позивачем.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 06 серпня 2026 року.
ПОЗИВАЧ: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
ВІДПОВІДАЧ: Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК», ЄДРПОУ 14360080, адреса місцезнаходження: 49074, Україна, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11.

Суддя        Н.  В.  Недобитюк