Справа № 201/10059/25
Провадження № 2/201/886/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

27 липня 2026 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі головуючого судді Наумової О.С., 
за участю секретаря судового засідання Лучковської Я.Д.,
представника позивача – адвоката Базюкевича Є.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та заборгованості зі сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина
Короткий зміст позовної заяви

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.03.2023 у справі № 201/8220/22, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.07.2023, з ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі, починаючи з 27.10.2022, з подальшою індексацією. Заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.10.2023, за розрахунком державного виконавця становила 822 410,23 грн.
Позивачка вказала, що раніше зверталася до суду з вимогою про стягнення пені за період з 27.10.2022 по 01.10.2023 (справа № 201/9006/23), у якій рішенням Соборного районного суду міста Дніпра від 29.04.2025 позов задоволено частково – стягнуто пеню лише за період з 11.07.2023 по 01.10.2023, оскільки рішення про стягнення аліментів набрало законної сили лише після його перегляду в апеляційному порядку. Це рішення не оскаржувалося і набрало законної сили 30.05.2025.
Оскільки заборгованість зі сплати аліментів існувала і після 01.10.2023, позивачка просила стягнути пеню за період з 01.10.2023 по 14.08.2025 (день звернення з цим позовом) у розмірі 4 133 533,29 грн, зазначивши водночас, що нарахування пені фактично припинилося з 30.10.2024 – дня ухвалення постанови Дніпровського апеляційного суду у справі № 201/13012/23, якою припинено стягнення аліментів з відповідача. Крім того, з посиланням на постанову державного виконавця від 04.12.2024 про закінчення виконавчого провадження № 72281321.

Предмет позову 

Стягнути заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 143040,04 грн та пеню в розмірі 4 276 573,33 грн.

Заяви учасників справи по суті позову

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав. Правом на надання відзиву не скористався. Надав заяви, пояснення у справі, в яких в обґрунтування заперечень зазначив, що з жовтня 2023 року всі троє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 безперервно проживали з ним та перебували на його повному утриманні, що встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.02.2024 у справі № 201/13012/23 (залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 30.10.2024) та рішенням цього ж суду від 15.03.2024 у справі № 201/13014/23 (залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 24.09.2024). Рішенням у справі № 201/13012/23 стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки було припинено саме з огляду на фактичне проживання дітей з батьком, а суд апеляційної інстанції додатково зазначив, що подальше стягнення аліментів на користь матері за цих обставин порушує майнові права відповідача.
Відповідач також послався на те, що 04.09.2024 добровільно погасив заборгованість зі сплати аліментів, яка існувала станом на цей момент, що підтверджується постановою старшого державного виконавця Нечай Л.С. від 04.09.2024 про зняття арешту з коштів. На думку відповідача, це свідчить про його добросовісність та відсутність умислу на ухилення від сплати аліментів.
Відповідач зазначив, що позивачка протягом спірного періоду фактично не несла витрат на утримання дітей, оскільки вони проживали з ним, а тому одержані нею аліменти не витрачались би за цільовим призначенням, встановленим статтею 179 СК України. Крім того, вважав розмір заявленої пені (4 133 533,29 грн) явно непропорційним, оскільки він у понад 28 разів перевищує розмір заборгованості за аліментами (143 040,04 грн), що суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності (статті 3, 13 Цивільного кодексу України).
Представник позивача – адвокат Базюкевич Є.В. 09.07.2026 надав пояснення, у яких вказав, що рішення у справі № 201/13014/23 скасоване постановою апеляційного суду від 25.02.2026. Батько незаконно переховує дітей з жовтня 2023 року, вивіз без дозволу матері з місця їхнього постійного на той час проживання, переховував до травня 2026 року, поки мати їх не знайшла, не виконував судові рішення, не сплачував аліменти, тому його поведінка не є добросовісною. Діти мають жити з матір`ю, батько прикривається недоведеним «утриманням», мотивуючи свою незгоду з позовом. У жодній справі не доведено, що діти проживають з ОСОБА_2 і перебувають на його повному утриманні. Розрахунок боргу на момент закінчення виконавчого провадження в грудні 2024 року не оскаржені, 10-денний строк давно минув. З 30.10.2024 припинилось нарахування аліментів, а не пені. Наявність боргу дозволяє нараховувати неустойку до моменту його погашення. Порівняння нарахованої пені з боргом на момент закінчення виконавчого провадження, який існує (143 040,04 грн) є помилковим, бо пеня нараховується на борг, який існував в конкретні періоди часу аж до моменту його погашення. Тобто наявна натепер сума боргу не обмежує розмір нарахованої неустойки.
Також між сторонами є спір у справі, в якій дії і мотиви ОСОБА_2 спростовують його позицію в цій справі, а саме, справа №201/15180/25, в якій ОСОБА_2 заявив про стягнення з ОСОБА_1 раніше сплачених на підставі судового рішення аліментів. Добровільно сплачені аліменти у вересня 2024 року були виключно для зняття арештів, заборони виїзду за кордон, тепер заявлений позов про стягнення цих коштів як «безпідставно» отриманих аліментів. Аліменти відповідачем добровільно не сплачувались: в липні 2024 року частина боргу (995673,20 грн за даними ДВС) була погашена через продаж майна ОСОБА_2 у виконавчому провадженні, у вересні 2024 року залишок боргу на кінець серпня 2024 року (678223,81 грн за даними ДВС) сплачений трьома сторонніми юридичними особами. 
У справі № 201/13014/23 в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 відмовився повідомляти суду місце проживання дітей, приховуючи адресу від матері, що свідчить про недобросовісні дії відповідача. Отже, відповідачем не вживалось жодних добросовісних дій на погашення боргу з аліментів, добровільна сплата боргу спростована матеріалами справи.
Наполягав на задоволенні позову.

Рух справи

Ухвалою суду від 20.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження (а.с. 64).
Підготовче засідання закрито 05.03.2026, справу призначено до судового розгляду по суті.
Представник позивача – адвокат Базюкевич Є.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, надав заяву про відкладення розгляду справи, у задоволенні якої судом відмовлено, оскільки провадження у даній справі відкрито у серпні 2025 року. Починаючи з вересня 2025 року, відповідач неодноразово звертався до суду з клопотаннями про відкладення розгляду справи, за декілька місяців розгляду справи відповідач мав достатньо часу та реальну можливість реалізувати своє право на надання відзиву, залучення адвоката (отримання правничої допомоги), однак цим правом не скористався. Зі змісту поданого клопотання слідує, що відповідач обізнаний про розгляд справи, її предмет, хід провадження та призначене судове засідання. Суд зауважує, що явка відповідача в судове засідання не визнавалася обов`язковою. Перебування за межами України не позбавляло відповідача можливості реалізувати свої процесуальні права через представника (адвоката) або шляхом подання письмових пояснень чи участі в режимі відеоконференції.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. 
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав першої неявки учасника справи, про причини якої суд визнає поважними. 
Відповідач не надав належних, допустимих доказів на підтвердження поважності причин своєї неявки в судове засідання.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку. 
З урахуванням викладеного, у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи та визнання причин неявки поважними суд відмовив.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався з фіксуванням судового процесу за допомогою технічного засобу.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Судом встановлено та перевірено за даними ЄДРСР, що сторони є батьками трьох спільних дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.03.2023 у справі № 201/8220/22, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.07.2023, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання зазначених дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 10 (десять) прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідно їх віку, а саме: по 26 180,00 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 27 жовтня 2022 року по 31 грудня 2022 року, та з 01 січня 2023 року до досягнення дітьми повноліття - по 28 330,00 грн на кожну дитину щомісячно, що в подальшому підлягає індексації відповідно до Закону. Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць.
Рішенням Соборного районного суду міста Дніпра від 29.04.2025 у справі № 201/9006/23, яке набрало законної сили 30.05.2025, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто пеню за прострочення сплати цих аліментів в розмірі 121754,82 грн. 
Як видно зі змісту рішення, з урахуванням наявних у справі доказів та підлягає стягненню з ОСОБА_2 пеня у розмірі 121754,82 грн., виходячи з наступного розрахунку:
липень 2023 року 54832,00 (рішення набуло законної сили 11.07.2023, заборгованість за 20 днів) * 81*1=44413,92 гривень;
серпень 2023 року 84990,00 *61*1=51843,90 гривень;
вересень 2023 року 84990,00*30*1=24497,00 гривень.
Тобто, пеня стягнута за період з 11.07.2023 по 01.10.2023.
Судом встановлено та перевірено, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 25.02.2026 у справі № 201/13014/23 (провадження № 22-ц/803/633/26), ухваленою за наслідками нового апеляційного розгляду після скасування Верховним Судом попередньої постанови від 24.09.2024, скасовано рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.03.2024 про визначення місця проживання дітей з батьком та ухвалено нове рішення, яким місце проживання дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 визначено разом з матір`ю – ОСОБА_1 , а в задоволенні позову ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей з батьком відмовлено.
Колегією суддів у постанові вмотивовано, що прийнявши до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, їх поведінку щодо дітей, вік дітей, умови проживання та інші обставини, що мають істотне значення, проживання дітей з матір`ю буде відповідати найкращим інтересам дітей та забезпечить розвиток у безпечному, спокійному середовищі та гарантуватиме прозорість умов проживання, дозволить відновити баланс батьківської участі без шкоди для психоемоційного стану дітей. Колегія прийняла до уваги, що з жовтня 2023 року по цей час позивач за первісним позовом створює перешкоди у спілкуванні матері з дітьми; такі перешкоди виключають можливість повноцінної участі матері у вихованні дітей. Позивач протягом тривалого часу позбавляє дітей можливості відчувати любов та турботу матері. Разом з тим, згідно пояснень матері, вона усвідомлює необхідність участі батька у вихованні дітей, не перешкоджатиме йому брати участь у спілкуванні з дітьми, у разі визначення місця проживання дітей з нею.
Отже, обставина, на яку відповідач у цій справі посилався як на підставу відсутності своєї вини у виникненні заборгованості – нібито фактичне проживання дітей з ним з жовтня 2023 року і по цей час, спростована постановою Дніпровського апеляційного суду від 25.02.2026 у справі № 201/13014/23, яка набрала законної сили і має преюдиційне значення відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України.
Позивачка посилалася на те, що частина боргу в розмірі 995 673,20 грн погашена в липні 2024 року за рахунок примусової реалізації майна відповідача в межах виконавчого провадження, а решта боргу в розмірі 678 223,81 грн у вересні 2024 року сплачена трьома сторонніми юридичними особами, а не відповідачем добровільно.
Факт сплати боргу підтверджено наданим позивачкою розрахунком державного виконавця (а.с. 6). Розрахунок і розмір заборгованості станом на дату закінчення виконавчого провадження № 72281321 (04.12.2024) відповідачем не оскаржувався, доказів на підтвердження зворотного не надано.

2. Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду
Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, якщо інше не встановлено законом.
Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання.
Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
Така позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19).
Отже, саме на платника аліментів покладається обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті аліментів; діє презумпція вини платника аліментів, яка може бути спростована лише переконливими доказами вжиття ним усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Оцінюючи докази у їх сукупності, суд встановив, що відповідач не спростував презумпцію своєї вини у виникненні заборгованості. 
Доводи відповідача про фактичне проживання дітей з ним з жовтня 2023 року, яке виключало можливість цільового використання аліментів позивачкою, спростоване постановою Дніпровського апеляційного суду від 25.02.2026 у справі № 201/13014/23, яка набрала законної сили і якою встановлений факт того, що з жовтня 2023 року по цей час позивач за первісним позовом створює перешкоди у спілкуванні матері з дітьми; такі перешкоди виключають можливість повноцінної участі матері у вихованні дітей.
За таких обставин суд не може покласти в основу висновку про відсутність вини відповідача обставини, які згодом спростовані остаточним судовим рішенням у справі за участю тих самих сторін.
Суд також враховує, що посилання відповідача на добровільне погашення боргу 04.09.2024 як на доказ добросовісності, оскільки на спростування доводів про примусову його сплату у межах виконавчого провадження відповідач доказів не надав.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що відповідач не довів відсутності своєї вини у виникненні заборгованості за спірний період, а тому передбачена частиною першою статті 196 СК України презумпція вини платника аліментів залишається неспростованою, що є підставою для застосування до відповідача відповідальності у вигляді неустойки (пені).
Щодо розміру пені суд враховує пояснення представника позивача про те, що з 30.10.2024 припинилося нарахування нових сум аліментів у зв`язку з припиненням дії рішення у справі № 201/8220/22 на майбутнє, однак це не припиняє нарахування пені на вже наявну станом на цю дату заборгованість, яка триває до дня її фактичного погашення. Оскільки заборгованість у розмірі 143 040,04 грн станом на час розгляду справи відповідачем не погашена, нарахування пені на цю суму після 30.10.2024 і до дня звернення з позовом (14.08.2025) відповідає вимогам частини першої статті 196 СК України та правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 25.04.2018 у справі № 572/1762/15-ц, згідно з яким пеня нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується місяцем, у якому не проводилося стягнення.
Наданий позивачкою розрахунок пені перевірений судом. 
Виходячи з сум заборгованості по аліментам та термінів прострочення їх сплати боржником, розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей за період з 01 жовтня 2023 року по 14 серпня 2025 року, з розрахунку одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, але не більше 100 відсотків заборгованості, становить:
залишок боргу до 01.10.2023: 27 321,07 грн х 30 днів х 1% = 8 196,32 грн, 12 276,25 грн х 60 днів х 1% = 7 365,75 грн, 10 263,51 грн х 91 днів х 1% = 9 339,79 грн, 8 813,00 грн х 122 днів х 1% = 10 751,86 грн (але не більше 8 813,00 грн), 6 319,27 грн х 151 днів х 1% = 9 542,10 грн (але не більше 6 319,27 грн), 4 286,64 грн х 182 днів х 1% = 7 801,68 грн (але не більше 4 286,64 грн), 7 346,58 грн х 212 днів х 1% = 15 574,75 грн (але не більше 7 346,58 грн), 3 393,81 грн х 243 днів х 1% = 8 246,96 грн (але не більше 3 393,81 грн), 8 261,75 грн х 273 днів х 1% = 22 554,58 грн (але не більше 8 261,75 грн), 734 128,35 грн х 304 днів х 1% = 2 231 750,18 грн (але не більше 734 128,35 грн);
жовтень 2023 року: 84 990,00 грн х 273 днів х 1% = 232 022,70 грн (але не більше 84 990,00 грн);
листопад 2023 року: 84 990,00 грн х 243 днів х 1% = 206 525,70 грн (але не більше 84 990,00 грн);
грудень 2023 року: 84 990,00 грн х 212 днів х 1% = 180 178,80 грн (але не більше 84 990,00 грн);
січень 2024 року: 6 574,85 грн х 181 днів х 1% = 11 900,48 грн (але не більше 6 574,85 грн), 8 261,75 грн х 212 днів х 1% = 17 514,91 грн (але не більше 8 261,75 грн), 70 153,40 грн х 242 днів х 1% = 169 771,23 грн (але не більше 70 153,40 грн);
лютий 2024 року: 84 990,00 грн х 213 днів х 1% = 181 028,70 грн (але не більше 84 990,00 грн);
березень 2024 року: 84 990,00 грн х 182 днів х 1% = 154 681,80 грн (але не більше 84 990,00 грн);
квітень 2024 року: 84 990,00 грн х 152 днів х 1% = 129 184,80 грн (але не більше 84 990,00 грн);
травень 2024 року: 84 990,00 грн х 121 днів х 1% = 102 837,90 грн (але не більше 84 990,00 грн);
червень 2024 року: 84 990,00 грн х 91 днів х 1% = 77 340,90 грн;
липень 2024 року: 84 990,00 грн х 60 днів х 1% = 50 994,00 грн;
серпень 2024 року: 84 990,00 грн х 29 днів х 1% = 24 647,10 грн;
вересень 2024 року: 71 849,59 грн х 318 днів х 1% = 228 481,70 грн (але не більше 71 849,59 грн);
жовтень 2024 року: 84 990,00 грн х 287 днів х 1% = 243 921,30 грн (але не більше 84 990,00 грн).
У вересні, і в жовтня 2024 пеня перевищила (100+ днів) 100-відсоткову межу, подальше продовження прострочення (аж до 318 і 287 днів) більше не призведе до нарахування більшої суми.
Таким чином, загальний розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01 жовтня 2023 року по 14 серпня 2025 року, визначений шляхом складання сум нарахованої пені, але не більше 100 відсотків суми заборгованості за кожен місяць, становить 1 787 192,86 грн.
При застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць.
Суд, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.
З огляду на викладене, з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 143 040,04 грн.
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві (див.: пункт 8.25 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), пункт 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18)).
Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (частина друга статті 196 СК України).
У частині першій статті 196 СК максимальну межу для пені, передбачивши, що розмір пені не повинен перевищувати розміру заборгованості, на яку вона нараховується. Окрім цього в сфері судового розсуду перебуває вирішення питання про зменшення пені (частина друга статті 196 СК). Тобто алгоритм визначення розміру пені, який підлягає стягненню на користь одержувача аліментів, полягає в наступному: спочатку, з урахуванням максимальної межі, визначається пеня; після цього з`ясовується чи є підстави для її зменшення;
при вирішенні питання про стягнення пені (статті 196 СК) законодавець надає суду право зменшувати розмір пені, а не звільняти платника аліментів від її сплати;
тлумачення частини другої статті 196 СК свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох підстав, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Суд при вирішенні питання про зменшення розміру неустойки враховує матеріальний та/або сімейний стан платника аліментів;
саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити матеріальний та/або сімейний стан платника аліментів як підстав для зменшення розміру пені. Такий матеріальний та/або сімейний стан платника аліментів має доводитися платником на момент коли відбулося прострочення чи повна несплата аліментів;
визначення справедливого та розумного розміру пені при застосуванні конструкції зменшення розміру пені належить до суддівського розсуду. Суд має забезпечити, щоб зменшення пені не порушувало права одержувача аліментів, але водночас не створювало надмірного фінансового навантаження для платника аліментів. Пеня має бути співрозмірною з правопорушенням (зокрема, прострочення, невиконанням зобов`язань, наявність/відсутність часткової оплати). Розмір пені має залишатися співрозмірним із розміром основного зобов`язання, тому суд не може зменшувати пеню до такої міри, що виключала б її роль як "стимулу" для своєчасного виконання аліментних зобов`язань.
Суд не знаходить підстав для зменшення розміру неустойки на підставі частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, оскільки жодних доказів на підтвердження матеріального стану, сімейного стану платника аліментів як підстав для зменшення розміру пені відповідач не надав.
Щодо вимоги про стягнення заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 143 040,04 грн, суд виходить з такого.
Відповідно до частин 1, 3 ст. 194 СК України (у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом) аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.
Згідно із ч. 1 ст. 187 СК України один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені в цій заяві.
Вказані норми матеріального права визначають порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час і заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні, за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України, і саме в цьому випадку закон передбачає право на звернення до суду та стягнення заборгованості за аліментами.
Стягнення заборгованості за аліментами, які вже стягуються на підставі судового рішення, закон не передбачає. Суд, за наявності спору, може лише визначити розмір такої заборгованості, яка має бути стягнена в межах виконавчого провадження при виконанні судового рішення про стягнення аліментів, і ухвалення окремого (додаткового) рішення суду про стягнення цієї заборгованості не потрібно.
Суд визначає розмір заборгованості за аліментами, стягнення якої не може бути самостійним предметом позову, оскільки підлягає стягненню державним виконавцем у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», на виконання рішення суду від 2013 року про стягнення аліментів (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 761/43598/21 (провадження № 61-2588св24).
Як видно із матеріалів справи, заборгованість в сумі 143 040,04 грн нарахована державним виконавцем, відпадав розрахунок не оскаржував в та з його заперечень від 05.03.2026 не вбачається, що він оспорює розмір заборгованість, оскільки відповідач посилається лише на добровільність сплати аліментів, неправильність його розрахунку через те, що діти проживають з батьком. Проте означені обставини не є спором про розмір аліментів, а про підстави їх нарахування як таких. Тому у цій частині вимоги позивачки задоволенню не підлягають. 
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню – в частині стягнення неустойки (пені) у розмірі 143 040,04 грн.

Розподіл судових витрат

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, з огляду на те, що позивачка при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір, обчислений відповідно до ціни позову з урахуванням максимального розміру, встановленого частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір», та коефіцієнта 0,8 за подання позовної заяви через підсистему «Електронний суд», у розмірі 1144,32 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 76-82, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та заборгованості зі сплати аліментів – задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.10.2023 по 14.08.2025 у розмірі 143 040,04 грн..

У задоволенні іншої частини позову – відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1144,32 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення складений 27 липня 2026 року.

Суддя О.С. Наумова