КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
Іменем України
(заочне)
Справа №133/520/26
17.07.2026 м. Козятин
Козятинський міськрайонний суд Вінницької області
у складі: головуючого судді – Дем`янової Ж.М.,
за участі секретаря судового засідання – Бірюкової Т.П., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Козятині цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
Стислий виклад позицій учасників справи.
До суду 20.02.2026 надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
В обґрунтування позову ТОВ «Споживчий центр» зазначило, що 25.06.2025 між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферти) № 25.06.2025-100000725, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 8000 грн строком на 217 днів, із кінцевим терміном повернення 27.01.2026. 
Відповідно до умов договору кредит надавався із фіксованою процентною ставкою «Стандарт» у розмірі 1 % за кожний день користування кредитом протягом перших трьох чергових періодів та процентною ставкою «Економ» у розмірі 0,5 % за кожний день користування кредитом у наступних періодах. Договором також передбачено сплату комісії, пов`язаної з наданням кредиту, у розмірі 720 грн, комісії за обслуговування кредитної заборгованості у загальному розмірі 1440 грн, а також можливість нарахування неустойки у разі порушення позичальником умов договору. 
Згідно з умовами договору кредитодавець зобов`язався надати кредит у визначеному розмірі та на встановлених договором умовах, а позичальник – своєчасно повернути кредит, сплатити проценти, комісії та інші передбачені договором платежі. 
Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав належним чином та у повному обсязі, перерахувавши 25.06.2025 кредитні кошти у сумі 8000 грн на платіжний засіб відповідача, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів. 
На думку позивача, кредитний договір було належним чином укладено в електронній формі шляхом акцепту оферти із використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, надісланим відповідачу на зазначений ним фінансовий номер телефону, а особу відповідача ідентифіковано із використанням системи BankID Національного банку України. 
Позивач зазначає, що відповідач свої договірні зобов`язання належним чином не виконав, у встановлений договором строк кредитні кошти не повернув, проценти, комісії та інші передбачені договором платежі не сплатив, у зв`язку із чим станом на день звернення до суду утворилася заборгованість у загальному розмірі 26460 грн, яка складається із: 8000 грн – заборгованість за тілом кредиту, 12300 грн – проценти за користування кредитом, 720 грн – комісія, пов`язана з наданням кредиту, 1440 грн – комісія за обслуговування кредитної заборгованості та 4000 грн – неустойка. При цьому позивач зазначив, що відповідачем було здійснено часткову оплату за кредитним договором у сумі 100 грн, що, на думку позивача, свідчить про визнання боргу, а зазначений платіж враховано при визначенні розміру заборгованості. 
Позивач вказує, що відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, у добровільному порядку заборгованість не погашає, у зв`язку з чим просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 25.06.2025-100000725 від 25.06.2025 у сумі 26460 грн, а також понесені судові витрати. 
Відповідач відзив на позов не подав.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 24.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено порядок подання до суду документів по суті у справі.
У визначену дату та час судового засідання сторони у справі до суду не з`явилися, про дату та час судового засідання були належним чином повідомлені.
Представник позивача ТОВ «Споживчий центр» у судове засідання не з`явився, у прохальній частині позову просив суд розглядати справу за його відсутності, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, правом на подання відзиву не скористався. На його адресу направлявся рекомендований лист з повідомленням, який повернувся не врученим з відміткою «адресат відсутній».
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. 
При цьому, суд бере до уваги позицію Верхового Суду, сформульовану у Постанові КЦС ВС від 24.10.2024 у справі № 752/8103/13-ц (провадження № 61-6892св23) згідно якої, якщо сторони чи їх представники, інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
У ситуації, що розглядається, суд прийшов до висновку, що наявних у матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення законного і обґрунтованого рішення у справі не відкладаючи її розгляду.
Згідно із вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 25.06.2025 укладено кредитний договір (оферти) № 25.06.2025-100000725.
Указаний договір укладено шляхом підписання Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якого є Заявка на укладення кредитного договору, та надання позичальником Відповіді про прийняття пропозиції (акцепту) договору.
Згідно з умовами кредитного договору № 25.06.2025-100000725 від 25.06.2025 ОСОБА_1 отримав від ТОВ «Споживчий центр» кредитні кошти у розмірі 8000,00 грн строком на 217 днів, до 27.01.2026.
Відповідно до п. 6 кредитного договору процентна ставка «Стандарт» є фіксованою та незмінною і становить 1 % за кожний день користування кредитом протягом перших трьох чергових періодів користування кредитом. Пунктом 7 договору передбачено процентну ставку «Економ» у розмірі 0,5 % за кожний день користування кредитом, яка застосовується у наступних чергових періодах.
Пунктом 8 договору передбачено сплату комісії, пов`язаної з наданням кредиту, у розмірі 9 % від суми кредиту, що становить 720,00 грн, яка нараховується кредитодавцем у день видачі кредиту. Крім того, пунктом 9 договору передбачено комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 720,00 грн у кожному з двох чергових періодів, наступних за першим.
Вказані умови погоджені відповідачем та містяться у Паспорті споживчого кредиту, Пропозиції про укладення кредитного договору (оферті), Заявці на укладення кредитного договору та Відповіді про прийняття пропозиції (акцепту) договору.
Згідно з п. 3.1 договору кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальнику у розмірі та на умовах, визначених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти та комісії.
Відповідно до п. 4.1 договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах строковості, платності та поворотності шляхом перерахування коштів на рахунок споживача із використанням реквізитів електронного платіжного засобу 5168-74ХХ-ХХХХ-2380.
Згідно з п. 4.3 договору днем надання кредиту вважається списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту (сплати платежу) – день надходження коштів у касу кредитодавця або їх зарахування на поточний рахунок кредитодавця.
Пунктом 10.1 договору визначено, що договір набирає чинності з дати отримання кредитодавцем у своїй інформаційній системі відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепту), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником на номер телефону, вказаний ним при реєстрації.
Судом також встановлено, що під час укладення кредитного договору № 25.06.2025-100000725 від 25.06.2025 ОСОБА_1 пройшов ідентифікацію із використанням Системи BankID Національного банку України та підписав Пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), Заявку на укладення кредитного договору та Відповідь про прийняття пропозиції (акцепту) договору шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого кредитодавцем у SMS-повідомленні на фінансовий номер телефону НОМЕР_1 .
Як вбачається з квитанції про перерахування коштів від 25.06.2025, позивач виконав свої зобов`язання за договором та надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 8000,00 грн шляхом їх перерахування на платіжну картку відповідача НОМЕР_2 .
ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти, комісії й інші платежі відповідно до умов договору, однак свої зобов`язання належним чином не виконав, у встановлений договором строк кредит не повернув, проценти та інші передбачені договором платежі не сплатив.
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, станом на день звернення до суду заборгованість відповідача за кредитним договором № 25.06.2025-100000725 від 25.06.2025 становить 26460,00 грн, з яких: 8000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту, 12300,00 грн – проценти за користування кредитом, 720,00 грн – комісія, пов`язана з наданням кредиту, 1440,00 грн – комісія за обслуговування кредитної заборгованості та 4000,00 грн – неустойка.
При цьому матеріалами справи підтверджується, що відповідач здійснив часткове погашення заборгованості у розмірі 100,00 грн 14.08.2025, що було враховано позивачем при визначенні остаточного розміру позовних вимог.
Доказів погашення заборгованості у повному обсязі або спростування наведеного позивачем розрахунку матеріали справи не містять.
Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 , становлять правовідносини, пов`язані з укладенням договору споживчого кредиту, отриманням відповідачем кредитних коштів, обов`язком їх повернення разом із процентами, комісіями та іншими платежами, передбаченими договором, тобто кредитні правовідносини.
Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування.
Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі – ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною першою ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частиною першою ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису.
Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, диспозитивності та рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Відповідно до статей 12, 13, 76–81, 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні.
Завданням цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних чи оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних і юридичних осіб.
Оцінивши всі наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, суд приходить до таких висновків.
Як встановлено судом, між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом акцепту електронної оферти відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Факт укладення договору підтверджується Пропозицією про укладення кредитного договору (офертою), Заявкою на укладення кредитного договору, Відповіддю про прийняття пропозиції (акцепту) договору, Паспортом споживчого кредиту та відомостями щодо використання відповідачем одноразового ідентифікатора.
Підписавши зазначені документи одноразовим ідентифікатором, відповідач підтвердив ознайомлення з усіма істотними умовами кредитування, погодився із сумою кредиту, строком його повернення, порядком нарахування процентів, розміром комісії за надання кредиту, комісії за обслуговування кредитної заборгованості, графіком платежів, порядком виконання зобов`язань та наслідками їх невиконання.
Суд враховує, що електронний договір відповідно до статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» має однакову юридичну силу з договором, укладеним у письмовій формі, а електронний підпис одноразовим ідентифікатором є належним способом підтвердження волевиявлення сторін.
Матеріали справи свідчать, що після укладення кредитного договору позивач належним чином виконав свої договірні зобов`язання, перерахувавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 8000,00 грн на зазначений ним картковий рахунок, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів від 25.06.2025.
Таким чином, судом встановлено належне виконання позивачем своїх договірних зобов`язань у повному обсязі.
Разом із тим відповідач, отримавши кредитні кошти, належним чином не виконав покладений на нього договором обов`язок щодо своєчасного повернення кредиту та сплати передбачених договором процентів, комісій та інших платежів.
Факт порушення відповідачем умов договору підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості, який містить відомості про складові боргу та узгоджується з іншими письмовими доказами, наявними у матеріалах справи.
При цьому суд враховує, що позивачем під час визначення розміру позовних вимог враховано здійснену відповідачем 14.08.2025 часткову оплату за кредитним договором у сумі 100,00 грн, що свідчить про коригування розрахунку заборгованості з урахуванням фактично проведеного платежу.
Суд звертає увагу, що відповідач не подав відзиву на позов, не надав письмових пояснень або заперечень щодо укладення кредитного договору, не спростував факт отримання кредитних коштів, не оспорив правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості, не подав альтернативного розрахунку та не надав доказів повного чи більшого часткового погашення заборгованості.
Відповідно до статей 76–81 ЦПК України саме сторона, яка заперечує проти позову, повинна надати належні та допустимі докази на підтвердження своїх заперечень. Однак таких доказів відповідачем суду не надано.
Оцінюючи поданий позивачем розрахунок заборгованості, суд виходить із того, що він складений відповідно до умов укладеного між сторонами договору, містить деталізовану інформацію щодо складових заборгованості та узгоджується з іншими доказами у справі. Підстав вважати наведений розрахунок недостовірним або таким, що суперечить умовам кредитного договору, судом не встановлено.
При цьому суд враховує правову природу кредитних правовідносин.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець надає позичальнику грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Отже, основними ознаками кредитних правовідносин є строковість, поворотність та платність кредиту.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач погодив розмір процентних ставок, комісії за надання кредиту та комісії за обслуговування кредитної заборгованості під час укладення кредитного договору, тому вимоги позивача в цій частині відповідають умовам договору та вимогам цивільного законодавства.
Таким чином, суд доходить висновку, що позивач довів належними, допустимими та достатніми доказами наявність підстав для стягнення із відповідача основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пов`язаної з наданням кредиту, та комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Разом із тим, оцінюючи вимогу позивача про стягнення неустойки у розмірі 4000,00 грн, суд приходить до іншого висновку.
Позивач обґрунтовує право на її стягнення тим, що кредитний договір укладено після набрання чинності Законом України № 3498-ІХ від 22.11.2023, яким виключено пункт 6.1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», та вважає, що саме цей спеціальний закон підлягає застосуванню.
Однак суд виходить із того, що відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану та протягом тридцяти днів після його припинення або скасування позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором. Неустойка, нарахована починаючи з 24 лютого 2022 року, підлягає списанню кредитодавцем.
На момент виникнення спірних правовідносин та на час розгляду справи в Україні продовжує діяти правовий режим воєнного стану, а тому наведена норма ЦК України є чинною та підлягає застосуванню.
Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену, зокрема, у постановах від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 та від 12 лютого 2025 року у справі № 758/5318/23, відповідно до якої дія пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України поширюється на кредитні правовідносини, а неустойка, нарахована за прострочення виконання грошового зобов`язання під час дії воєнного стану, стягненню не підлягає.
З огляду на наведене суд відхиляє доводи позивача щодо можливості стягнення неустойки лише з підстав того, що така передбачена умовами кредитного договору та Законом України «Про споживче кредитування», оскільки імперативні положення Цивільного кодексу України підлягають безумовному застосуванню.
Отже, дослідивши всі наявні у справі докази, проаналізувавши доводи сторін та норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт порушення відповідачем умов кредитного договору та наявність підстав для стягнення заборгованості за основним боргом, процентами за користування кредитом, комісією, пов`язаною з наданням кредиту, та комісією за обслуговування кредитної заборгованості.
Водночас вимога про стягнення неустойки у розмірі 4000,00 грн задоволенню не підлягає.
Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши наявні докази, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позивачем доведено наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованості за кредитним договором № 25.06.2025-100000725 від 25.06.2025 у загальному розмірі 22460,00 грн, що складається з: 8000,00 грн – основний борг, 12300,00 грн – проценти за користування кредитом, 720,00 грн – комісія, пов`язана з наданням кредиту, та 1440,00 грн – комісія за обслуговування кредитної заборгованості. У задоволенні позовних вимог про стягнення 4000,00 грн неустойки слід відмовити.

Розподіл судових витрат у справі.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду з даним позовом ТОВ «Споживчий центр» сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжним документом, долученим до матеріалів справи.
Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, процентів за користування кредитом та комісії із відмовою у задоволенні вимоги про стягнення неустойки, судові витрати зі сплати судового збору підлягають розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи співвідношення задоволених та заявлених позовних вимог (22 460,00 грн із 26 460,00 грн, що становить 84,88 %), з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2056,16 грн, що відповідає пропорційній частці задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 258, 259, 263–265, 274, 279 ЦПК України, ст.ст. 207, 526, 530, 549, 610, 611, 625, 626, 628, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, суд
ухвалив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 25.06.2025-100000725 від 25 червня 2025 року у загальному розмірі 22 460 (двадцять дві тисячі чотириста шістдесят) гривень 00 копійок, що складається з:
?8 000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту; 
?12 300,00 грн – проценти за користування кредитом; 
?720,00 грн – комісія, пов`язана з наданням кредиту; 
?1 440,00 грн – комісія за обслуговування кредитної заборгованості. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судовий збір у розмірі 2 056 (дві тисячі п`ятдесят шість) гривень 16 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», код ЄДРПОУ 37356833, адреса: м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Жанна ДЕМ`ЯНОВА