Справа № 569/11328/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2026 року Рівненський міський суд
Рівненської області

в особі судді – Ковальова І.М.
при секретарі – Білецькій А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини,-
в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд Рівненської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги позивача повністю підтримала, просить суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

В судове засідання відповідачка ОСОБА_2 не з`явилась, однак 10 червня 2026 року подала до Рівненського міського суду Рівненської області клопотання про розгляд справи у її відсутності за наявними у справі матеріалами. Додатково зазначила, що позовні вимоги її батька, ОСОБА_1 до неї про встановлення факту його проживання разом із спадкодавцем, її матір`ю, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 визнає в повному обсязі. Обставини, що зазначені батьком у позовній заяві відповідають дійсності, її батьки проживали разом до смерті мами в АДРЕСА_1 , вони, та і як вона також, не вважали, що різне місце реєстрації може вплинути на подальше оформлення спадщини.

Заслухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\2003).

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 14 жовтня 1972 року.

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про шлюб (повторне) серії НОМЕР_2 виданим 26 березня 2026 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції з якого вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 14 жовтня 1972 року, про що складено відповідний актовий запис №150. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_6 , дружини ОСОБА_6 .

Від даного шлюбу подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась дочка ОСОБА_7 .

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 виданим 8 травня 1973 року рай бюро ЗАГС м.Здолбунів, з якого вбачається, що ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Здолбунів Ровенської області, про що зроблено запис за №133. Батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

З дослідженого в судовому засідання витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00057687483 сформованого 11 квітня 2026 року та наданим Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України вбачається, що до Державного реєстру актів цивільного стану громадян внесено реєстраційний запис, параметрами якого є: реєстрація актового запису про шлюб: Актовий запис 11 квітня 2011 року 15:08:08 за № 00038052200 зареєстровано в Реєстрі реєстратором Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції. Відомості про актовий запис: номер актового запису: 1425, дата складання: 18 вересня 1993 року, орган державної реєстрації актів цивільного стану, що склав актовий запис: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції; актовий запис поновлено: ні. Відомості про чоловіка: прізвище до реєстрації шлюбу: ОСОБА_9 , прізвище після реєстрації шлюбу: ОСОБА_9 , власне ім`я по батькові: ОСОБА_10 , національність: українець. Відомості про дружину: прізвище до реєстрації шлюбу: ОСОБА_6 , прізвище після реєстрації шлюбу: ОСОБА_9 , власне ім`я по батькові: ОСОБА_11 , національність: росіянка. Відомості про розірвання шлюбу: рішення Рівненського міського суду Рівненської області про розірвання шлюбу від 28.05.2019 року, справа № 569/4918/19.

З дослідженого в судовому засіданні договору купівлі-продажу від 13 грудня 1996 року посвідченого Олинцем В.П., приватним нотаріусом по Рівненському міському та районному нотаріальному округу та зареєстрованому в реєстрі за №6619 вбачається, що ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (продавці) та ОСОБА_3 (покупець) склали даний договір про наступне: продавці продали, а покупець купила належну продавцям на праві приватної спільної часткової власності квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 56,6 кв.м., житловою площею 39,8 кв.

Як пояснила в судовому засіданні представник позивача, її довіритель позивач по справі ОСОБА_1 проживав разом зі своєю дружиною ОСОБА_3 у їх спільній квартирі, за адресою АДРЕСА_1 яка купувалась за їх спільні кошти, як подружжя до дня смерті дружини. Крім того, позивач здійснював обряд поховання своєї дружини, у вказаній квартирі він продовжує проживати у на даний час, сплачує комунальні послуги, користується та обслуговується спадковим майном після смерті дружини та вважається таким, що прийняв спадщину.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 дали суду показання про те, що вони є сусідами подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Позивач разом зі своєю покійною дружиною весь час проживали разом за адресою АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, підтримували один одного до дня смерті ОСОБА_3 . На даний час позивач продовжує проживати у квартирі, в якій проживав разом з дружиною.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Проте, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя стаття 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.».

Згідно з пунктами 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися о суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним обіднє сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суді і заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні було встановлено, що позивач разом зі своєю дружиною спільно проживали за адресою АДРЕСА_1 з моменту придбання квартири до моменту смерті ОСОБА_3 ; позивач продовжує і надалі проживати у даній квартирі, однак, будучи юридично не обізнаним, вчасно не звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті дружини; в інший спосіб, крім як звернутися з даним позовом до суду та захистити своє порушене право позивач не може; відповідачка не заперечила проти задоволення позовних вимог позивача та підтвердила викладені у позовній заяві обставини, тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,263,264,265,268,273,354 ЦПК України, ст.ст.1216,1217,1218,1220,1268,1296,1297 ЦК України, суд,- 

в и р і ш и в : 

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини – задоволити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 

Суддя Рівненського
міського суду         І.М.Ковальов