Справа №:755/22201/24
Провадження №: 2/755/4959/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2026 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді: Гончарука В.П.,
за участю секретаря: Оніщука Р.О.
позивача - ОСОБА_1 
представника позивача - ОСОБА_2 
відповідача - ОСОБА_3 
представника відповідача - ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою, виселення та вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у квартирі, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 та відповідно до позовних вимог поросила суд:
Встановити порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: виділити у користування ОСОБА_1 кімнату площею 12,8 кв.м., виділити у користування ОСОБА_3 з сином кімнати площею 17,9 кв.м., та 14,0 кв.м. 
Кухню, ванну кімнату, вбиральню, передпокій, лоджії залишити у спільному користуванні.
Виселити ОСОБА_3 із займаної нею кімнати площею 12,8 кв.м. у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , та вселити у вказану квартиру позивача ОСОБА_1 .
Вимоги обґрунтовані тим, що 10 квітня 2024 року позивач успадкувала 1/4 частину в квартирі АДРЕСА_2 . 
Згідно технічного паспорту квартира розташована на 13 поверсі 16 поверхового будинку АДРЕСА_3 , має 3 жилих кімнати площею: 1 - 12,8 кв.м., 2 - 17,9 кв.м., З - 14,0 кв.м. 
Всі кімнати ізольовані одна від одної. Кухня має площу 8,6 кв.м., ванна кімната 2,6 кв.м., вбиральня 1,0 кв.м., передпокой 16,6 кв.м., лоджії 6,2 кв.м. Загальна площа квартири 79,7 кв.м. 
Таким чином, позивачу належить у спірній квартирі 19,92 кв.м. від загальної площі квартири та 11,17 кв.м. житлової площі. 
Квартира має ізольовану кімнату площею 12,8 кв.м., яка практично відповідає частці позивача у квартирі і має бути виділена їй в користування за рішенням суду. Всі інші нежилі приміщення в квартирі: кухня, ванна, вбиральня, передпокої, лоджія повинні залишитися у загальному користуванні. 
Відповідачка створює позивачу перешкоди у доступі та користуванні квартирою, та у позивача є достатньо підстав вважати, що відповідач добровільно не звільнить вказану кімнату від своїх меблів і речей, а тому є необхідність поставити перед судом вимогу про виселення відповідача з вказаної кімнати, а позивача вселити у вказану квартиру.
Такий порядок відповідатиме допустимим розмірам житлової площі на кожну особу та не призведе до погіршення житлових умов всіх сторін спору, а також буде збережено цільове призначення квартири. 
Успадкована частка в квартирі - це єдине майно позивача для проживання, а відповідачка тривалий час перешкоджає її вселенню, користується житлом без згоди позивача, в тому числі використовує безоплатну її частку.
З 2021 р. після смерті матері, між сторонами виник спір про право на вказану квартиру.
За твердженням позивача, підставою для звернення до суду стало те, що між позивачем та відповідачем не була дотримана домовленість, відповідно до якої, в їх родині про наступне: оскільки їх проживало в квартирі 4 людини, то позивачу запропонували компенсувати вартість частини вказаної квартири на користь своєї відповідача, а остання сплатила позивачу грошові кошти за вказану частку у розмірі 25000 доларів США та позивач зобов`язалася після отримання коштів знятися з реєстраційного обліку у квартирі, що в послідуючому виконала.
Після відкриття спадщини після смерті батька позивач виконала домовленість , яка існувала в їх родині та не зверталася до нотаріальної контори з заявою щодо прийняття спадщини, не здійснювла успадкування 1/3 частина спірної квартири, на яку б позивач мала б право успадкувати після смерті батька за законом, тобто виконала взяті на себе зобов`язання належним чином .
У 2020 році помирає матір сторін.
За заявою сестри ОСОБА_3 відкривається спадщина. 
Оскільки позивач отримала компенсацію за розпискою саме за частину квартири, то звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, що в подальшому стало підставою для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом .
Саме вказані вище обставини потягнули всі наступні судові спори між сторонами.
Після набуття позивачем права власності на частину квартири у 2024 році позивач направила відповідачу пропозицію укласти договір про визначення порядку користування спільною квартирою, про розподіл витрат за комунальні послуги, а також звернулася до відповідача з проханням передати їй один екземпляр ключів від квартири для вільного доступу до житла.
У листі-відповіді на пропозицію щодо визначення порядку користування квартирою, ОСОБА_3 надіслала пропозицію викупити мою частку за ринковою вартістю.
Однак, після пропозиції щодо викупу відповідачкою жодних дій, які б свідчили про її дійсний намір вирішити спір по квартирі не було здійснено. 
Позивач неодноразово намагалася потрапити до спірної квартиру, відповідачка створює перешкоди у вільному користуванні житлом, що стало підставою звернення до правоохоронних органів.
З врахуванням викладеного позивач просить задовольнити її вимоги в повному обсязі.
Ухвалою суду від 24.12.2024 р. по даній справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.
На стадії підготовчого судового засідання відповідач скористалася своїм процесуальним правом та подала до суду зустрічну позовну заяву та відповідно до вимог за зустрічним позовом ОСОБА_3 просить припинити право власності позивача за первинним позовом ОСОБА_1 на частини квартири АДРЕСА_2 шляхом сплати компенсації за дану частку в розмірі 652 484 грн.
Вимоги позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 обгрунтовані тим, що в їх сім`ї існувала певна домовленість що ОСОБА_3 сплачує на користь ОСОБА_5 компенсацію за частку в спадковому майні в розмірі 25 000 доларів США, та остання в свою чергу не буде вступати в спадщину, що залишиться після смерті їх батьків.
В подальшому позивач за зустрічним позовом не оспорює фактичних обставин щодо прийняття спадщини після смерті батька та матері сторонами по справі, та не оспорює того факту, що позивач за первинним позовом ОСОБА_1 успадкувала після їх матері частину спірної квартири АДРЕСА_1 , чим фактично порушила існуючу домовленість між сторонами.
Вказана обставина стала підставою для звернення ОСОБА_3 до суду щодо стягнення з ОСОБА_1 вказаної суми коштів в розмірі 25 000 доларів США.
Постановою Верховного суду другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.01.2022 р. були задоволені вимоги ОСОБА_3 та стягнуто на її користь з ОСОБА_1 25000 доларів США та 3% річних в розмірі 262,1 доларів США.
На підставі вказаного рішення було відкрито виконавче провадження та здійснювалося примусове виконання даного рішення.
Як було встановлено в ході виконавчого провадження НОМЕР_3 відкритого на підставі виконавчого листа №755/13075/20, виданого Дніпровським районним судом м.Києва слідує, що ОСОБА_1 належить земельна ділянка, площею 0.1205 га, цільове призначення: для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, місце знаходження : АДРЕСА_4 та в рамках вказаного виконавчого провадження на вказану земельну ділянку було накладено арешт.
Також подружжю позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_6 належав житловий будинок загальною площею 181.3 м.2, розташований за адресою: АДРЕСА_5 та земельна ділянка площею 0.1348 га, що розташована за даною адресою, на підставі договору купівлі - продажу від 5.09.2013 р. 
Та з метою уникнення накладення арешту на вказаний житловий будинок в рамках вказаного виконавчого провадження 7 квітня 2023 р. він був подарований разом земельною ділянку доньці ОСОБА_1 - ОСОБА_7 .
В послідуючому ОСОБА_1 добровільно виконала рішення суду та сплатила на користь ОСОБА_3 25000 доларів США з відсотками та судовими витратами, визначені судовим рішення.
Позивач ОСОБА_1 постійно проживає за адресою АДРЕСА_5 , та зареєстрована за вказаною адресою, а звернення до суду з позовом щодо усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_2 шляхом її вселення до даної квартири є штучним позовом так -як між сторонами існують неприязні стосунки.
Крім того задоволення первинного позову також вплине на права та інтереси членів сім`ї ОСОБА_3 , а саме її чоловіка та неповнолітнього сина, які також проживають в спірній квартирі АДРЕСА_1 .
Припинення права власності на частини квартири АДРЕСА_2 шляхом відшкодування компенсації за частку ОСОБА_1 буде відповідати інтересами як позивача так і відповідача.
Обгрунтовуючи свою позицію посиланням на судову практику.
Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 подала до суду відзив на зустрічний позов де заперечувала щодо задоволення зустрічного позову та просила задовольнити первинний позов, вказуючи на те, що частини спірної квартири АДРЕСА_1 не може вважатися незначною часткою, так-як їй фактично належить 20 м.кв. даної спірної квартири та вона має право користуватися та розпоряджатися своїм майно на власний розсуд.
Крім того ОСОБА_1 вказує, що на даний час у неї відсутнє будь - яке нерухоме майно де б вона могла проживати, вона розірвала шлюб з ОСОБА_6 20 травня 2023 р., а будинок, на який посилається ОСОБА_3 , розташований за адресою: АДРЕСА_5 , належить її доньці.
Також за твердженням ОСОБА_1 середня ринкова вартість частини спірної квартири АДРЕСА_2 складає 808 125 грн., що підтверджується довідкою про середню вартість майна складеного ТОВ «Консалт -С» 11.06.2025 р.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник наполягали на задоволені первинного позову з обставин викладених в позовній заяві, вказуючи на те, що ОСОБА_1 має право розпоряджатися та користуватися своєю часткою частини спірної квартири на власний розсуд, а з врахуванням того, що на даний час ОСОБА_1 не має іншого житла то просить виділити їй в користування кімнату 12.8 м.кв. , що фактично буде відповідати її частці у спірній квартирі.
Проживання ОСОБА_1 в спірній квартирі не буде порушувати права інших мешканців даної квартири.
При цьому ОСОБА_1 не оспорювала того факту, що за час спільного проживання з ОСОБА_6 набули у власність будинок та земельну ділянку, розташованих за адресою: АДРЕСА_5 , що в послідуючому були подаровані 7 квітня 2023 р. доньці ОСОБА_7 та з врахуванням того, що на даний час у позивача ОСОБА_1 не має іншого житла, крім частки у спірній квартирі АДРЕСА_1 та їй чиняться перешкоди в корситуванні та розпорядженні спірною квартирою шляхом не допуску до даної квартири, ОСОБА_1 змушена тимчасово проживати в будинку своєї доньки ОСОБА_7 та звернулася за захистом свого права власності до суду та просить відмовити в задоволені зустрічного позову, вказуючи на те, що підстав для його задоволення не має, а в разі задоволення щустрічного позову позивач ОСОБА_1 буде повзбавлена житла, чим будуть порушені її конституційні права.
В той же час ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердила той факт, що вона чекала на пропозиції від ОСОБА_3 щодо викупу її частки в розмірі частини в спірній квартирі, при цьому не оспорюючи того факту, що в спірній квартирі не проживає з 2016 р. та будь - яких витрат по утриманню спірної квартири не несе, зареєстрована в будинку за адресою: АДРЕСА_5 , в якому проживає й на даний час. 
Відповідач ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення первинного позову з обставин викладених в зустрічній позовній заяві, вказуючи на те, що між сторонами триває конфлікт щодо спадкового майна батьків сторін, а саме квартири АДРЕСА_2 та як наслідок між ними склалися неприязні стосунки .
Позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_5 де й проживає, вказаний будинок було придбано чоловіком ОСОБА_1 - ОСОБА_6 та відчуження даного майна на користь доньки ОСОБА_7 було здійснено штучно з метою уникнення арешту на вказаний будинок в рамках виконавчого провадження, вказаного вище.
Відповідач ОСОБА_1 декілька разів приходила до спірної квартири АДРЕСА_1 , та щоразу вчиняла провокаційні дії та конфліктні ситуації, при цьому не ставила за мету саме потрапити до спірної квартири.
Задоволення первинного позову також вплине на права та обов`язки неповнолітнього сина ОСОБА_3 та її чоловіка, з яким вона перебуває в офіційному шлюбі, в зв`язку з чим просить задовольнити зустрічний позов та припинити право власності ОСОБА_1 на частку в спірній квартирі АДРЕСА_3 шляхом сплати їй компенсації за дану частку.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
В силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.
Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
В судовому засіданні встановлено, що до Десятої Київської державної нотаріальної контори надійшли заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 , що була матір`ю сторін. 
10 квітня 2024 року державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Шульга С.В. видане свідоцтво № 2-729 про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 на частину квартири 
АДРЕСА_2 свою чергу ОСОБА_3 на праві власності стало належати частини спірної квартири АДРЕСА_2 .
Дані обставини не оспорювалися в даному судовому процесі.
Відповідно до технічної документації спірна квартира складається з 3 - х кімнат, загальною площею 79.7 м.кв., житловою площею 44.7 м.кв., житлові кімнати по 12.8, м.кв.,17.9 м.кв. та 14.0 м.кв.
Як було встановлено в судовому засіданні, що в даній квартирі на час розгляду справи проживає три особи, а саме відповідач ОСОБА_3 зі своє родиною : чоловіком та неповнолітнім сином.
Дана обставина не була спростована в судовому засіданні ОСОБА_1 . 
За змістом статті 358 Цивільного кодексу України  первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. 
Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.
При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна слід враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.
Згідно ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. 
Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Як стверджує позивач та її представник в судовому засіданні, що вказаною квартирою одноосібно розпоряджається та користується відповідач по справі, та між позивачем та відповідачем склалися неприязні стосунки стосовно користування та розпорядженням спірним майном.
Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. 
Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.
Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.
Разом із тим, ОСОБА_1 не проживає у спірній квартирі з 2016 року всі витрати по її утриманню несене ОСОБА_3 і згодна викупити частку позивача ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 тривалий час зареєстрована та проживає за адресою:  АДРЕСА_5 , вказаний будинок належить на праві власності дочці ОСОБА_1 - ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 7.04.2023 р., крім того ОСОБА_1 належить на праві власності земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 .
В зв`язку з чим суд критично ставиться до тверджень позивача ОСОБА_1 , що остання не має де проживати та частка спірної квартири АДРЕСА_1 є єдиним її житлом.
10 грудня 2025 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила у справі № 466/2128/23 постанову, в якій виснувала, що під час вирішення спорів за вимогою одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні, яким є житло, шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, підлягає врахуванню майновий стан відповідача (відповідачів), а саме можливість сплатити компенсації вартості частки, право позивача на яку припиняється та передається відповідачу (відповідачам), та чи не призведе виконання відповідного рішення про стягнення компенсації до звернення стягнення на ту частку, право на яку передано іншим співвласникам відповідним судовим рішенням. Присудження компенсації на користь одного співвласника вартості його частки з інших співвласників за умови неможливості виділу її у натурі з неподільної речі не може відбуватися, якщо виконання такого рішення призведе до звернення стягнення на цю ж річ, яка є єдиним житлом 
Як убачається з матеріалів справи, що між позивачем та відповідачем склалися неприязні відносини, пов`язані в тому числі й з успадкуванням спадкового майна.
Отже, вирішуючи питання чи спроможний співвласник - відповідачка виплатити співвласнику - позивачу грошову компенсацію вартост 1/4 її частки, і чи не буде така виплата надмірним тягарем, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 спроможна викупити частку позивача ОСОБА_1 оскільки про це вона зазначала в судовому засіданні та внесла на депозитний рахунок суду суму в розмірі 652 484 грн., що підтверджується відповідними квитанціями, що містяться в матеріалах справи. 
Згідно п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною та спільне володіння і користування майном є неможливим.
Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Захист права власності позивачів на частку у спільній частковій власності та їх право користування і розпоряджатися майном (статті 317, 319 ЦК України) є легітимною метою втручання у право власності відповідачки за зустрічним позовом. Держава має право контролювати використання майна в інтересах інших осіб, зокрема інших співвласників (друге речення другого абзацу статті 1 Першого протоколу до Конвенції).
Відповідачем ОСОБА_3 надано до суду звіт про оцінку майна №30-11-25 складеного ПП «Тасадор» , відповідно до якого слідує, що вартість квартири АДРЕСА_2 станом на 27.11.2024 р. складає 2 609 936 грн., відповідно вартість даної квартири складає 652 484 грн., даний звіт було складено до звернення ОСОБА_1 до суду.
В той же час ОСОБА_1 до суду було надано Довідку про середню вартість майна складеного ТОВ «Консалт -С» від 11.06.2025 р., відповідно до якої середня ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 складає 3 232 500 грн., а вартість частина даної квартири складає 808 125 грн.
В судовому засіданні сторони не скористалися своїм правом щодо надання до суду висновку експерта у відповідності до вимог ст. 106 ЦПК України, а також не заявляли в ході судового розгляду клопотання про призначення судово - будівельної експертизи з метою встановлення вартості спірної квартири.
З врахуванням викладеного суд приймає до уваги надану до суду ОСОБА_1 . Довідку про середню вартість майна складеного ТОВ «Консалт -С» від 11.06.2025 р., відповідно до якої середня ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 складає 3 232 500 грн., а частина даної квартири складає 808 125 грн., так -як вартість визначена даною довідкою не була спростована в судовому засіданні у встановленому законом порядку позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 .
Враховуючи вищенаведене суд вважає, що за обставин спірних правовідносин, які склалися між сторонами, наявні усі умови, передбачені статтею 364 ЦК України, які дають належні та достатні підстави стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частини у праві спільної часткової власності на квартиру в розмірі 808 125  грн., припинити право позивача ОСОБА_1 на частки у спільній частковій власності після отримання нею відповідної грошової компенсації від відповідачки з одночасним визнанням за ОСОБА_3 права приватної власності на вказану частку квартири АДРЕСА_2 , додатково до її частки у цій квартирі.
Таким чином, правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.
Суд наголошує на тому, що сторони на свій розсуд обрали спосіб захисту порушеного права та розпорядилися своїми правами щодо предмету спору, і суд, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному ст. 13 ЦПК, розглядає дану справу лише в межах заявлених позивачем вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.
Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволені первинного позову та частковому задоволені зустрічного позову, а саме в стягнені з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості 1/4 частини у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_2 , в розмірі 808 125 грн.
Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.
Керуючись 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 316-319, 358, 364, 365 ЦК Україии, ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 141, 177,209, 210, 223, 247, 265, 274, 279, 354 ЦПК Укрїни, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою, виселення та вселення - відмовити.
Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у квартирі задовольнити - частково .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/4 частини у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_2 , в розмірі 808 125 грн.
Припинити право власності ОСОБА_1 на частку і у спільній частковій власності на квартиру АДРЕСА_2 після отримання нею грошової компенсації від ОСОБА_3 у визначеному цим рішенням розмірі.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повний текст судового рішення складено 24.07.2026 р.
Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 , ІПН НОМЕР_1 .
Відповідач - ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_6 , ІПН НОМЕР_2 .

Суддя: