ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/999/26
09 липня 2026 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.01.2025, залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2025 (справа №500/7601/24) позовні вимоги задоволено. 
На виконання судового рішення відповідач - Головне управління ПФУ у Тернопільській області повторно розглянуло звернення позивача від 12.06.2024. 
Рішенням №192650011580 від 09.12.2025 встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком 12.06.2025 у віці 67 років. У відповідності до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. 
Страховий стаж ОСОБА_1 обчислений у відповідності до усіх поданих документів та на дату звернення становить 9 років 10 місяців та 3 дні, що є менше за необхідний. 
До страхового стажу не зараховано згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , дата заповнення 29.01.1981 період роботи з 29.01.1981 по 19.09.1990, оскільки відсутній номер та дата наказу при звільнення з роботи та період роботи з 26.06.1992 року по 18.05.1996 рік, оскільки дата наказу про звільнення з роботи не відповідає даті звільнення. 
Позивач не погоджується з такою відмовою органу пенсійного фонду так як цим порушується його право визначене статтею 46 Конституції України. Окрім цього, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, й не може впливати на особисті права. 
Ухвалою суду від 27.02.2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Даною ухвалою встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов через систему "Електронний суд" із відповідними письмовими доказами 10.03.2026. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне. 
Страховий стаж заявника обчислений у відповідності до усіх поданих документів та на дату звернення становить 9 років 10 місяців 3 дні, що є менше за необхідний. 
До страхового стажу не зараховано згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 , дата заповнення 29.01.1981 період роботи з 29.01.1981 по 19.09.1990, оскільки відсутній номер та дата наказу при звільненні з роботи. Одночасно неможливо взяти до уваги довідку від 12.09.2017 №46/09, видану АТ "Відділбуд-31" Республіка Крим російської федерації за вище зазначений період роботи, оскільки відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами є недійсними і не створює правових наслідків; період роботи з 26.06.1992 року по 18.05.1996 року, оскільки дата наказу про звільнення з роботи не відповідає даті звільнення. 
Не враховано період навчання згідно диплому від 18.07.1975 №7597 з 01.09.1973 по 19.07.1975, оскільки диплом виданий на прізвище " ОСОБА_2 " (укр.мовою) не відповідає паспортним даним " ОСОБА_2 ". 
За результатами повторного розгляду заяви про призначення пенсії від 12.06.2024, було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу не менше 15 років.
На підставі викладеного представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити.
Ухвалою суду від 27.04.2026 продовжено строк розгляду справи на 2 місяці.
Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи не надходило.
На підставі статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судовий розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.
Справа розглянута з урахування періоду перебування головуючої судді у основній щорічній плановій відпустці.
Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , виданим Алуштинським МВ ГУ МВС України у Криму 18 липня 1997 року.
Згідно відмітки та трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 29.01.1981, позивачу була призначена пенсія управлінням ПФ РК в м. Алушта. 
Позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 20.06.2022 № 6102-7001295879 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 . 
Позивач, 12.06.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення (поновлення) пенсії. 
За принципом екстериторіальності вказану заяву передано на розгляд Головному управлінню Пенсійного фонду України в Львівській області. 
За результатами розгляду вказаної заяви, Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області 19.06.2024 прийняло рішення № 192650011580 про відмову в призначенні пенсії. 
Рішення обґрунтоване тим, що до переліку документів не долучено пенсійну справу, в якій зібрано усі необхідні документи і яка підтверджує, що пенсіонер до переїзду на постійне або тимчасове місце проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці одержував пенсію. 
Також у рішенні зазначено, що для визначення права на призначення (поновлення) пенсійної виплати необхідно надати пенсійну справу, а також довідку-атестат про дату припинення виплати пенсії на попередньому місці проживання. 
В подальшому ОСОБА_1 звертався з позовом з вимогою визнати протиправними та скасувати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо розгляду його звернення від 12.06.2024 у не встановленому порядку та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 19.06.2024 №192650011580 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути звернення позивача від 12.06.2024, в порядку, визначеному постановою КМУ від 05.11.2014 №637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" та вирішити питання призначення (відновлення, продовження) виплати пенсії. 
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.01.2025, залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2025 (справа №500/7601/24) позовні вимоги задоволено. 
На виконання судового рішення відповідач -Головне управління ПФУ у Тернопільській області повторно розглянуло звернення позивача від 12.06.2024. 
Рішенням №192650011580 від 09.12.2025 встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком 12.06.2025 у віці 67 років. У відповідності до статті 26 Закону України “Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування” особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. 
Страховий стаж ОСОБА_1 обчислений у відповідності до усіх поданих документів та на дату звернення становить 9 років 10 місяців та 3 дні, що є менше за необхідний. 
До страхового стажу не зараховано згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , дата заповнення 29.01.1981 період роботи з 29.01.1981 по 19.09.1990, оскільки відсутній номер та дата наказу при звільнення з роботи та період роботи з 26.06.1992 року по 18.05.1996 рік, оскільки дата наказу про звільнення з роботи не відповідає даті звільнення.
Позивач не погоджується з такою відмовою органу пенсійного фонду так як цим порушується його право визначене статтею 46 Конституції України. Окрім цього, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, й не може впливати на особисті права. 
У відповідності до довідки від 01.08.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на обліку в ГУ ПФУ в Тернопільській області не перебуває та не отримує пенсію.
Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного. 
За змістом положень статт 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. 
Постановою КМУ від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637). 
Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. 
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці орган Пенсійного фонду вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу. 
Як вбачається із трудової книжки серії НОМЕР_1 від 29.01.1981 ОСОБА_1 , працював у спірний період: запис №1 - 29.01.1981 прийнятий учнем моториста штукатурної станції (наказ №19-к від 26.01.1981); запис №9 - 19.09.1990 звільнений у зв`язку з переводом в орендне підприємство №31 “Відділбуд” та запис №10 - 19.09.1990 прийнятий штукатуром 4-го розряду по переводу з БУ 31 “Відділбуд” (наказ №1 від 19.09.1990); запис №12 - 26.06.1992 прийнятий переведенням з АТ-31 штукатуром 4-го розряду (наказ №2-к від 29.06.1992); запис №14 - 18.05.1996 звільнений за самовільне залишення виробництва (наказ №100- к від 07.10.1996). 
Так, при зарахуванні до загального страхового стажу на момент заповнення трудової книжки 1981 рік, порядок ведення трудових книжок було врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, від 20.06.1974 №162, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР, відповідно до пункту 1.1 глави 1 якої трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ та організацій, які пропрацювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних та тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. Заповнення трудових книжок та вкладишів до них здійснюється мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташовано дане підприємство, установа, організація, та офіційною мовою СРСР (пункт 2.1 глави 2 Інструкції №162 ). 
Відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я, по батькові (повністю, без скорочень чи заміни імені і по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта чи свідоцтва про народження (пункт 2.10 глави 2 Інструкції №162 ). 
Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка (пункт 2.11 глави 2 Інструкції №162 ). 
Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню. 
Пунктом 13 вказаної постанови трудові книжки робітників та службовців при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою. 
При цьому, відповідно до пункту 18 цієї постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації. 
Кабінетом Міністрів України 27.04.1993 затверджено постанову № 301 «Про трудові книжки працівників» (далі Постанова № 301). 
Відповідно до абзацу 1 пункту 3 Постанови № 301 трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, у представництвах іноземних суб`єктів господарювання, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. 
Пунктом 4 Постанови № 301 передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. 
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених Законом України “ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” випадках іншу відповідальність. 
У період внесення записів про звільнення позивача у 1996, порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58. 
У пункті 2.4. зазначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. 
Аналіз вказаних нормативно-правових актів дає підстави для висновку про те, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств. Відтак, неналежне ведення трудової книжки не може позбавити особу права на включення періодів роботи до страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням. 
Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права. 
З вищевикладеного слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період та не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань, зокрема, перерахунку пенсії по віку. 
Наведене в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018 та постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17. 
Окрім цього, трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки. 
Підставою для призначення (перерахунку) пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. 
ОСОБА_1 жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах.
За висновком Верховного Суду у постанові від 06.03.2018 у справі №754/14989/15-а не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є виключно підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність чи відсутність виправлень у записах в трудовій книжці. 
Також Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а сформулював висновок про те, що "формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист." 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.01.2021 по справі №588/647/17 (провадження №К/9901/2643/18), яка в силу положень частини п`ятої статті 242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, належним чином не заперечені відповідачем, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.
Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина перша статті 139 КАС України).
Оскільки, позов підлягає до задоволення, то до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 1331.20 грн. згідно квитанції від 24.02.2026.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №192650011580 від 09.12.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.06.2024 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 29.01.1981 по 19.09.1990, з 26.06.1992 по 18.05.1996, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 29.01.1981 та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області сплачений судовий збір в розмірі 1331 грн (одна тисяча триста тридцять одна) 20 копійок. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 09 липня 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 ); 
відповідач:
- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: майдан Волі, 3,м. Тернопіль,Тернопільський р-н, Тернопільська обл.,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769). 

Головуючий суддя Подлісна І.М.