| 441/765/26 2/441/788/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и

14.09.2026 Городоцький районний суд Львівської області в складі: 
головуючого - Ференц О.І. 
 
за участю секретаря судових засідань - Пеленської Х.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городок Львівської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Просять стягнути з відповідача на їх користь 3800000 грн. моральної шкоди, тобто по 950000 грн. кожному та судові витрати. В обґрунтування позову покликаються на те, що 12.08.2025 на а/д «Львів-Шегині» в м. Судова Вишня Яворівського району Львівської області сталася ДТП за участю автомобіля «Фольскваген Пассат», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням відповідача та велосипеда «Ардіс» під керуванням ОСОБА_6 , який внаслідок зіткнення помер від отриманих травм. За фактом ДТП зареєстровано кримінальне провадження № 12025140000000930 від 12.08.2025 року, яке закрито постановою старшого слідчого ВРЗСТ СУ ГУНП у Львівській області від 25.10.2025 року у зв`язку з відсутністю в діянні особи складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що в діях водія автомобіля ОСОБА_5 , який наїхав ззаду на велосипедиста ОСОБА_6 , відсутні порушення ПДР України, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП та смертю потерпілого, тоді як в діях велосипедиста ОСОБА_6 встановлено порушення п.10.1 ПДР України, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП. Вони є родичами загиблого ОСОБА_6 , зокрема ОСОБА_1 була його дружиною, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 його дочками, а ОСОБА_4 - онуком. Внаслідок загибелі в ДТП рідної їм людини їм було спричинено моральну шкоду, яку вони оцінюють в 4000000 грн. Вони звернулися до МТСБУ за відшкодуванням моральної шкоди і така була частково їм відшкодована в розмірі 200000 грн. Відтак решта заподіяної шкоди підлягає стягненню з ОСОБА_5 як з особи, яка заподіяла таку шкоду та є відповідальною за її відшкодування. Вказують, що ОСОБА_6 був люблячим чоловіком, батьком та дідусем, пережита втрата викликала у позивачів сильне душевне потрясіння, яке призвело до тривалого стану апатії та психологічного виснаження. Смерть близької їм людини позбавила їх не тільки емоційної підтримки, але й почуття захищеності, стабільності та впевненості у завтрашньому дні. Усвідомлення такої тяжкої втрати підвищує рівень психологічної травми, вони постійно відчувають відсутність моральної та матеріальної підтримки зі сторони загиблого, їм складно усвідомлювати те, що вони більше ніколи з ним не поспілкуються, не поділяться своєю радістю, планами на майбутнє та ніколи не отримають пораду в тій чи іншій життєвій ситуації. Ступінь тяжкості вчиненого відповідачем є очевидною з огляду на наслідки, які настали внаслідок трагічної ДТП, ніякими словами неможливо передати всю їхню біль та тугу, так як вони одночасно втратили все своє майбутнє в особі загиблої близької їм людини. В результаті трагедії вони втратили життєві відносини з друзями, близькими та родичами, тяжкість вимушених втрат є непоправною та такою, яку неможливо компенсувати у будь-який спосіб. 
28.04.2026 року відповідач подав відзив на позов, в якому вказав наступне. В ДТП, яка місце 12.08.2025 року за його участю, він був позбавлений можливості уникнути зіткнення з велосипедом шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування, натомість саме в діях ОСОБА_6 була невідповідність вимогам ПДР України, а саме п.10.1, яка з технічної точки зору перебувала у причинному зв`язку із настанням ДТП За наслідками розслідування кримінального провадження було винесено постанову про закриття такого у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Позивачі безпідставно вказують у позовній заяві на протиправність його дій у цій ситуації, хоча такого не встановлено, оскільки причиною ДТП були невідповідні дії ОСОБА_6 , відтак відсутні правові підстави для стягнення з нього моральної шкоди. Однак, розуміючи усю глибину страждань потерпілих, він неодноразово намагався вийти на контакт з ними з метою надання посильної матеріальної підтримки, навіть не зважаючи на відсутність його вини у ДТП. Однак такі спроби виявилися безрезультатними, родичі ОСОБА_6 відмовлялися спілкуватися з ним і не хотіли приймати будь яку допомогу. Водночас зазначені дії були зумовлені виключно гуманними міркуваннями та співчуттям до їхнього горя і не можуть розцінюватися як підстава для покладення на нього обов`язку щодо відшкодування моральної шкоди. Із копій виписок з банку вбачається, що трьом позивачам було виплачено моральну шкоду в розмірі 200000 грн., а саме дружині та дітям. Усі наведені в позові твердження носять оціночний, суб`єктивний характер і самі по собі не можуть бути підставою для стягнення значних сум відшкодування. До позовної заяви не долучено жодних доказів, які б підтверджували наявність, характер та обсяг моральних страждань, зокрема зміни способу життя, фінансових документів, висновків експертів, які б вказували на погіршення психоемоційного стану або інші об`єктивні наслідки, які б могли бути оцінені судом. Також позивачі вказують на відсутність матеріальної підтримки зі сторони загиблого, однак до позовної заяви не долучено жодного доказу на підтвердження того, що загиблий, будучи пенсіонером, надавав їм таку матеріальну підтримку, зокрема донькам і онуку. Відповідно до ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. З огляду на вказану норму вважає безпідставним вимогу про стягнення з нього моральної шкоди в користь онука і розцінює таку як штучне розширення кола осіб, які заявляють вимоги про відшкодування моральної шкоди. Батьками ОСОБА_4 , 2018 року народження, є ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , дитина виховується в повній сім`ї і перебуває на утриманні батьків, загиблий ОСОБА_8 не був годувальником онука, не здійснював його утримання та не надавав систематичної матеріальної допомоги. У позові вказано, що усі позивачі проживали разом із ОСОБА_6 в АДРЕСА_1 , однак доказів спільної реєстрації їх за цією адресою ними не подано, у виписці з банку ОСОБА_3 вказано інше місце її реєстрації - АДРЕСА_2 , таке ж місце реєстрації ймовірно у її сина ОСОБА_4 . За таких обставин він категорично заперечує проти заявлених вимог. Просить врахувати, що він є особою з інвалідністю з дитинства (безтерміново), хворіє тяжким онкологічним захворюванням (саркома ОСОБА_9 ), що суттєво впливає на його фізичний стан, працездатність і рівень доходів. Покладення на нього обов`язку зі сплати значної суми створить для нього надмірний та неспівмірний фінансовий тягар. Він перебуває в скрутному матеріальному становищі, з 23.02.2026 року працює менеджером з логістики у ТОВ «МПЛ КАРГО», щомісячна його заробітна плата становить 22000 грн. Він постійно потребує лікування та значних витрат на діагностику, обстеження, придбання ліків, оскільки його лікування триває з 2007 року, його сім`я не має жодних заощаджень. Крім цього на його утриманні перебуває дружина ОСОБА_10 , син ОСОБА_11 , син дружини від попереднього шлюбу та його мати пенсійного віку. Його дружина не має самостійних доходів, перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, а на даний час фактично займається доглядом дітей, не отримує жодних видів соціальних допомог. Заявлений позивачами розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності та справедливості, не узгоджується з практикою визначення розміру моральної шкоди у подібних правовідносинах. Такий розмір моральної шкоди не має компенсаційного характеру і не спрямований на розумне відшкодування немайнових втрат та фактично виходить за межі відновлення порушених немайнових прав. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 
21.05.2026 року представник позивачів подав відповідь на відзив, у якому вказав, що посилання відповідача на відсутність його вини у вчиненні ДТП, під час якої загинув ОСОБА_6 , є безпідставним, оскільки згідно положень ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана смертю особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від вини фізичної особи. Неповнолітній ОСОБА_4 був членом сім`ї ОСОБА_6 , оскільки проживав разом із дідусем на момент смерті останнього і був зареєстрований з ним за однією адресою, що підтверджується документально. Факт перебування онука на утриманні дідуся не має ніякого відношення до відшкодування завданої моральної шкоди. З наданих відповідачем документів підтверджується лише факт його лікування від важкої хвороби у 2007 та 2008 роках, до матеріалів справи не додано жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 несе матеріальні витрати, пов`язані із його лікуванням, факт смерті батька відповідача внаслідок трагічної ДТП у 2003 році взагалі не має ніякого відношення до цієї цивільної справи. Також відповідач не довів, що на його утриманні перебуває матір пенсійного віку, дружина та двоє малолітніх дітей, адже факт їх спільного проживання таким доказом не є. 
Представник позивачів в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. 
Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, від представника надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутності, просить відмовити у задоволенні позову.
Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Судом встановлено, що 12.08.2025 року о 08.50 год. на автодорозі «Львів-Шегині» у м. Судова Вишня Яворівського району Львівської області відбулася ДТП за участю автомобіля марки «Volkswagen Passat», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та велосипеда марки «Ардіс» під керуванням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який отримав тілесні ушкодження та, перебуваючи у медичному закладі, помер. За даним фактом 12.08.2025 року було внесено в ЄРДР відповідні відомості та зареєстровано кримінальне провадження № 12025140000000930 (а.с.11). Постановою про закриття кримінального провадження від 12.10.2025 року вказане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Як вказано у постанові, причиною настання даної ДТП стали обставини, які пов`язані із діями ОСОБА_6 , які не відповідали вимогам п.10.1 ПДР України (а.с.12-16). Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львові від 18.11.2025 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого ВРЗСТ СУ ГУНП у Львівській області від 25.10.2025 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12025140000000930 від 12.08.2025 року (а.с.17-23). Ухвалою Львівського апеляційного суду від 22.12.2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 18.11.2025 року про відмову у задоволенні скарги на постанову старшого слідчого ВРЗСТ СУ ГУНП у Львівській області від 25.10.2025 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12025140000000930 від 12.08.2025 року за ч.2 ст.286 КК України залишено без змін (а.с.24-28).
Згідно копії Лікарського свідоцтва про смерть № 155/2025 від 13.08.2025 року ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 через множинні ушкодження при ДТП, травми голови, грудної клітки та кінцівок (а.с.33-34).
З відомостей про осіб, місце проживання яких було зареєстроване за адресою АДРЕСА_1 № 3546/07-05 від 06.11.2025 року ОСОБА_6 був зареєстрований за цією адресою разом із ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с.37). Факт реєстрації ОСОБА_4 з ОСОБА_6 станом на 12.08.2025 року підтверджується також Відомостями з реєстру територіальної громади про місце проживання фізичної особи Судововишнянської міської ради Яворівського району Львівської області № 1526/07-05 від 15.07.2026 року (а.с.134).
З довідки Головного управління ПФУ у Львівській області від 15.07.2026 року вбачається, що з березня 2025 року до серпня 2025 року розмір пенсії ОСОБА_6 становив 3038 грн. в місяць (а.с.130).
ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_6 (а.с.42), ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є доньками ОСОБА_6 (а.с.43-45).
09.11.2025 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про виплату страхового відшкодування, а саме моральної шкоди в сумі 200000 грн. (а.с.46-49) і така була виплачена їм, що підтверджується виписками з банківських рахунків позивачів (а.с.50-52).
З аналізу документів, поданих відповідачем в електронному та паперовому вигляді, встановлено, що ОСОБА_5 встановлена ІІІ група інвалідності з дитинства безтерміново, у 2007 році йому встановлено заключний діагноз саркома Юінга правого колінного суглобу. З 23.02.2026 року ОСОБА_5 працює менеджером з логістики ТОВ «МПЛ КАРГО», середньомісячна його заробітна плата становить 22000 грн. ОСОБА_5 зареєстрований у АДРЕСА_3 з матір`ю, дружиною та сином, 2022 р.н., проте фактично проживає з дружиною та сином у АДРЕСА_4 . Дружина ОСОБА_5 - ОСОБА_14 , має ще одного сина від першого шлюбу - ОСОБА_15 , 2016 р.н., вона не перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Львівської РДА та жодного виду державної соціальної допомоги не отримує, що підтверджується довідкою Управління соціального захисту населення Городоцької РДА № 01/9-113 від 21.04.2026 року. Крім цього, згідно довідки Львівського обласного центру зайнятості № 269 від 21.04.2026 року ОСОБА_14 станом на 21.04.2026 року не зареєстрована як безробітна в Державному центрі зайнятості. Згідно інформації з Пенсійного фонду України з березня 2025 року ОСОБА_14 не має офіційних доходів, до березня 2025 року отримувала виключно соціальну допомогу при народженні дитини в розмірі 8000 грн. в місяць. Мати ОСОБА_5 - ОСОБА_16 , отримує пенсію по втраті годувальника, його батько - ОСОБА_17 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 під час виконання обов`язків військової служби.
Статтею 1187 ЦК України передбачено цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі.
Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.
Згідно із статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно до статті 3 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
У статті 5 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Згідно із статтею 6 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до статті 22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно положень п.41.1 ст.41 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами КПК України, не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України.
Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності.
Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.
Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди; подія, яка не повинна бути причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.
В той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого.
Подібні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).
Як було зазначено в постанові про закриття кримінального провадження від 25.10.2025 року «…причиною настання даної ДТП стали обставини, які пов`язані із діями ОСОБА_6 , які не відповідали вимогам п.10.1 ПДР України».
Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності, непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю, у зв`язку з чим сама по собі відсутність технічної можливості уникнути наїзду вказаним ознакам не відповідає, оскільки причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки та особливостями його експлуатації.
З огляду на вказане, відсутність у водія ОСОБА_5 технічної можливості уникнути ДТП не є непереборною силою.
Як свідчать матеріали справи, ДТП відбулося за обставин, коли автомобіль наїхав на велосипед під керуванням ОСОБА_6 , який перед перестроюванням не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, що свідчить про те, що велосипедист допустив необережність через нехтування правил дорожнього руху.
При цьому, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (с. 2 ст. 1193 ЦК України).
Отже, суд може зменшити розмір шкоди на підставі частини другої статті 1193 ЦК України в разі встановлення, що виникненню вказаної шкоди сприяла груба необережність потерпілого.
Під час розгляду справи судом не встановлено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу потерпілого ОСОБА_6 або непереборної сили, а відтак підстав для звільнення ОСОБА_5 від обов`язку відшкодувати спричинену наїздом на велосипедиста шкоду немає.
При цьому суд враховує, що МТСБУ відшкодовано потерпілим ОСОБА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 66666,67 грн. моральної шкоди кожній.
Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, а у випадку, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала.
Відповідно до роз`яснення постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» із змінами, відповідно до яких під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. 
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 
З заявленого цивільного позову вбачається, що внаслідок ДТП за участю автомобіля «Фольскваген Пассат», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 велосипедист ОСОБА_6 загинув. Вказані наслідки безумовно призвели до сильних душевних страждань позивачів, які в одну мить втратили люблячого чоловіка, батька та дідуся, який був їхньою опорою. Пережита втрата викликала у них сильне душевне потрясіння, яке призвело до тривалого стану апатії та психологічного виснаження. Крім цього суттєво порушилися їхні життєві зв`язки з друзями, близькими та родичами, необхідність відновлення порушених прав через суд додатково посилило моральні страждання. 
Беручи до уваги характер та обсяг страждань дітей та онука від втрати батька, дідуся, а дружини від втрати чоловіка, який проживав разом з нею, був її опорою, допомагав долати усі труднощі, неможливість відновлення такої втрати для них, тривалість страждань, яких вони уже зазнали і будуть постійно відчувати у майбутньому, враховуючи також грубу необережність потерпілого ОСОБА_6 , яка була в причинному зв`язку із настанням ДТП, а також часткове відшкодування МТСБУ позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 моральної шкоди, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_5 слід стягнути в користь дітей та онука загиблого в якості відшкодування моральної шкоди по 50 000 грн., в користь дружини ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди 100000 грн., що справедливо відповідає критеріям розумності, виваженості та справедливості. 
Вимоги позивачів про стягнення з відповідачів моральної шкоди в розмірі 3800000 грн. суд вважає явно завищеними та такими, що не враховують усі вищенаведені обставини та спрямовані виключно на штучне збагачення. 
З приводу відшкодування судових витрат суд дійшов наступних висновків.
Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інші частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У зв`язку з наведеним, беручи до уваги те, що позивачі звільнені від сплати судового збору, а позов задоволено частково, з відповідача ОСОБА_5 слід стягнути в користь держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Керуючись ст. 12, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 100000 (сто тисяч) гривень моральної шкоди, на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди, на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 ) 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди, на користь ОСОБА_4 (2018 р.н.) 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди. 
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в користь держави 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. судового збору.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ференц О.І.