Справа № 471/1045/25
Провадження №2/471/74/26 
Номер рядка звіту 67

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

24 липня 2026 року Братський районний суд Миколаївської області 
у складі: головуючого - судді Жили Н.М.,
з участю секретаря - Холоденко І.Ю.,
представника позивача – Романової І.Д., 
представника третьої особи – Афанасьєвої І.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Братське Вознесенського району Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Братської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, про встановлення факту самостійного виховання та перебування на утриманні неповнолітнього сина, 
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Романова І.Д. звернулася до суду з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Братської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, про встановлення факту самостійного виховання та перебування на утриманні неповнолітнього сина. 
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який 28.08.2015 року рішенням Братського районного суду Миколаївської області розірвано. Під час шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення Братського районного суду Миколаївської області від 07.10.2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на корить ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1000 грн щомісяця. Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 18.11.2015 року рішення Братського районного суду Миколаївської області від 07.10.2015 року в частині розміру аліментів змінено, зменшено розмір аліментів з 1000 грн до 650 грн щомісячно. 
ОСОБА_1 самостійно забезпечує виховання та утримання сина, купує йому одяг, взуття, шкільне приладдя, речі гігієни, ліки, організовує сину навчання, побут і дозвілля, підтримує постійний зв`язок з навчальним закладом сина, контролює освітній процес, а також піклується про його здоров`я. Дитина фактично перебуває на повному забезпеченні позивача. Організація побуту дитини здійснюється, в тому числі, за участю близьких родичів позивача. Дитина зареєстрована та проживає в сім`ї позивача, на даний час з бабусею ОСОБА_5 , та як позивач мобілізований, проходить службу в ЗСУ. Позивач добровільно сплачував аліменти на користь відповідача, про що до позовної заяви додано копії квитанцій та платіжних інструкцій.
Мати, відповідач у справі, не підтримує зв`язку з дитиною і взагалі не цікавиться життям, вихованням та утриманням сина, остання не має самостійного доходу. Відповідач проживає окремо, має іншу сім`ю та іншу дитину. 
Представник позивача вказує, що у даній справі відсутній спій про право між батьками щодо дитини. Іншого позасудового порядку встановлення даного факту, передбаченого законом, немає. Встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітнього сина позивачем необхідне для підтвердження наявності права на звільнення останнього з військової служби за призовом під час мобілізації. 
На підставі викладеного, представник позивача просить суд встановити факт, що ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує дитину, а саме малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без участі матері - ОСОБА_2 ..
Ухвалою Братського районного суду Миколаївської області від 22.09.2025 року відкрито провадження у справі за вищевказаною позовною заявою в порядку загального позовного провадження. 
Ухвалою Братського районного суду Миколаївської області від 16.03.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, однак в матеріалах справи наявна заява, в якій просить суд розглянути справу без її участі, зазначила, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а. с. № 117).
Представник третьої особи проти позовних вимог та їх задоволення не заперечувала, надала суду інформаційну довідку Братської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області щодо розглялу звернення ОСОБА_1 про доцільність/недоцільність самостійного виховання дитини батьком свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що працює вчителем математики у Братському ліцеї № 2 та викладає даний предмет у ОСОБА_3 . У Братському ліцеї № 2 ОСОБА_7 навчається з п`ятого класу. Він дуже розумний хлопчик, добре навчається, вихований, з повагою ставиться до однокласників та вчителів. Батько цікавиться сином, матері хлопчина вона в школі ніколи не бачила. 
Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що позивач є її сином. Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбних відносин у них народився син – ОСОБА_8 . Шлюб позивача з відповідачем тривав не довго та після розірвання шлюбу відповідач пішла проживати до своїх батьків, дитини приблизно до 3,5 років проживала з нею, але умов для проживання у батьків відповідача не було. Потім дитина почала проживати з батьком (позивачем), а на вихідні відвідувала маму. У відповідача не було можливості надавати допомогу на утримання сина. Близько 7 років тому відповідач вийшла заміж, народила доньку, яка хворіє, відповідач зайнята донькою. Свідок зазначила, що позивач з сином проживають з нею, позивач самостійно займався вихованням сина, відповідач не цікавиться життям сина. ОСОБА_8 рідко спілкується з матір`ю, вона вітає його зі святами, на свята запрошує його до себе в гості. Назар буває в гостях у матері, спілкується з сестричкою. З серпня 2025 року по теперішній час позивач проходить службу в ЗСУ. ОСОБА_9 на теперішній час порживає з нею. 
Вислухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 06.03.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Братського районного управління юстиції у Миколаївській області, сторони у справі є батьком та матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. № 46).
Позивач та відповідач з 16.02.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Братського районного суду Миколаївської області розірвано (а. с. № 41-42).
Рішення Братського районного суду Миколаївської області від 07.10.2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на корить ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1000 грн щомісяця, починаючи з часу подання позову – 26.08.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 18.11.2015 року рішення Братського районного суду Миколаївської області від 07.10.2015 року в частині розміру аліментів змінено, зменшено розмір аліментів з 1000 грн до 650 грн щомісячно.
З листа Другого відділу ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за №65252/2 від 15.09.2025 р., вбачається, що у відділі ДВС згідно відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження на примусовому виконанні не перебувають виконавчі провадження, боржником за якими є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 . Згідно відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження в Братському районному відділі ДВС ГТУЮ у Миколаївській області перебувало на примусовому виконанні виконавче провадження № 48847306, боржником за яким є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , та перебуває в стані «Завершено», постанова про закінчення винесена 23.03.2017 року (а. с. № 105). 
Відповідач 03 листопаді 2020 року уклала шлюб з ОСОБА_10 та змінила прізвище зі « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 » (а. с. № 47). 
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 з 03.06.2004 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . З 20.08.2025 року за вказаною адресою зареєстрований його неповнолітній син - ОСОБА_8 (а. с. № 24, 26).
ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади (а. с. № 23).
Згідно довідки № 27 від 19.08.2025 року та характеристики ОСОБА_8 навчається у Братському ліцеї № 2 Братської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області з п`ятого класу. Вихованням хлопця займається батько, який бере активну участь у освітньому процесі, регулярно відвідує батьківські збори, спілкується з педагогами, цікавиться успіхами сина та допомагає йому долати труднощі. Завдяки цьому ОСОБА_7 відчуває підтримку з боку родини, що позитивно впливає на його поведінку та навчальну мотивацію. Водночас мати ОСОБА_7 жодного разу не була присутня на батьківських зборах, не виявляє зацікавленості в освітньому житті дитини, що створює певний дисбаланс у родинному вихованні. Відсутність материнської уваги відчувається у формуванні емоційної сфери школяра. Однак старанність батька та його відповідальне ставлення до виховання компенсують ці труднощі, дозволяючи хлопцеві зберегти стабільний рівень розвитку та соціалізації (а. с. № 27, 78). 
Відповідно до довідки № 161-01-15 від 19.08.2025 р., виданої КНП «Братський центр первинної медико-санітарної допомоги» Братської селищної ради Миколаївської області, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходиться на обліку у лікаря-педіатра КНП «Братський ЦПМСД», батько ОСОБА_1 займається здоров`ям дитини при її захворюванні (а. с. № 28). 
Згідно інформаційної довідки Братської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, наданої суду представником третьої особи, 22.10.2025 р. на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Братської селищної ради розглянуто звернення ОСОБА_1 щодо доцільності/недоцільності самостійного виховання дитини батьком свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В ході обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 встановлено, що ОСОБА_1 на даний час призваний на військову службу до ЗСУ. Після мобілізації батька ОСОБА_1 малолітній син ОСОБА_8 проживає з бабусею ОСОБА_5 в будинку з усіма зручностями, з централізованим водопостачанням, який належить їй на праві власності. Назар має окрему кімнату, в якій створені належні умови для проживання та виховання малолітньої дитини. Мати дитини – ОСОБА_2 на засідання вищевказаної комісії не прийшла, в телефонному режимі пояснила, що до призову на військову службу ОСОБА_1 малолітній син ОСОБА_8 проживав з батьком, який займався його навчанням та матеріальним забезпеченням. Враховуючи, що на момент розгляду звернення ОСОБА_1 призвано на військову службу в ЗСУ Братська селищна рада не може надати до суду висновок про доцільність/недоцільність самостійного виховання дитини батьком ОСОБА_1 (а. с. № 155-156). 
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
В ст. 9 Конвенції про права дитини закріплено принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексомУкраїни (ст.1 СК України).
Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Також в ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я та безпечні умови життя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Статтею 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч 4 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Згідно ч. 1, ч. 2 ч. 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, забезпечення безпечних умов життя дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. 
Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
З огляду на викладене слідує, що встановлення факту самостійного виховання дитини можливе в ході вирішення питання про позбавлення одного з батьків батьківських прав та встановлення обставин невиконання одним із батьків батьківських обов`язків.
Тобто, за змістом наведених норм чинного законодавства з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Таким чином, при встановленні факту самостійного виховання дитини батьком фактично встановлюється юридичний факт, в силу якого обсяг прав матері обмежується або припиняється, тобто вона може бути позбавлена батьківських прав щодо дитини на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України.
Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.
Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
Оскільки, сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом, як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.
Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 201/5972/22 від 11.09.2024 р.
Відповідач у вищевказаній заяві (а. с. № 117) зазначила, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, що на думку суду свідчить про визнання нею позовних вимог. 
Проаналізувавши наявні у матеріалах справи документи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.
В силу ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Розірвання шлюбу та проживання дитини з позивачем, не доводять факт відсутності участі матері у вихованні дитини.
Позивачем не надано жодних доказів того, що в питанні виховання сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав з даного приводу.
Позивачем не доведено факту невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, ухилення матері від участі у вихованні та утриманні сина.
Судом не встановлено обставин, які б беззаперечно свідчили, що мати дитини не здатна виконувати свої батьківські обов`язки щодо дитини чи позбавлена у визначений законом спосіб можливості здійснення своїх батьківських прав стосовно дитини.
Ті обставини, що мати дитини проживає окремо, не свідчить про те, що позивач самостійно виховує дитину і може вважатися в розумінні закону «одиноким батьком», оскільки вказані обставини не позбавляють матір дитини батьківських прав і не залишають дитину без материнського виховання.
Також суду не надано доказів як того, що батько дитини самостійно несе витрати по її утриманні, так і доказів того, що мати дитини таких витрат не несе. Самі лише посилання позивача на вказані обставини не підтверджують факту самостійного утримання позивачем сина, оскільки однозначно та достовірно не підтверджують вказаний факт.
Крім того, позивач після завершення примусового стягнення з нього аліментів на утримання малолітнього сина, продовжував добровільно сплачувати на користь відповідача аліменти, що підтвердила в судовому засіданні представник позивача та про що свідчать додані до позовної заяви копії квитанцій з березня по грудень 2017 року, з січня по грудень 2018 року, з січня по грудень 2019 року, січень, березень-грудень 2020 року, січень, лютий, квітень-грудень 2021 року, січень-жовтень 2022 року, та березень 2023 року, а також копії платіжних інструкцій про сплату позивачем ОСОБА_2 аліментів в сумі 18 000 грн за січень-грудень 2023 року, в сумі 18 100 грн за січень-грудень 2024 року, в сумі 10 100 грн за січень-серпень 2025 року. Стороною позивача не надано суду пояснень щодо сплати позивачем вказаних аліментів, тоді як дитина проживає з ним, а відповідач, як стверджує сторона позивача, не підтримує зв`язку з дитиною і взагалі не цікавиться життям, вихованням та утриманням сина. 
Визнання відповідачем позову, не може слугувати достатньою підставою для задоволення позову.
Факт проживання дитини разом з батьком не заперечується сторонами. Потреба у додатковому встановленні таких фактів судом не доведена. Утримання дитини батьком є законним обов`язком та не потребує встановлення судом.
На підставі викладеного, враховуючи те, що позивач належними та допустимими доказами не довів, що він самостійно виховує та утримує неповнолітню дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто взагалі без участі матері у житті дитини, суд не вбачає підстав для задоволення пред`явлених ним позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 4, 10-13, 76, 81, 83, 89, 141, 229, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних: Орган опіки та піклування Братської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, про встановлення факту самостійного виховання та перебування на утриманні неповнолітнього сина, відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Братської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, ЄДРПОУ 44010861, адреса: Миколаївська область, Вознесенський район, селище Братське, вул. Миру, 131.

Суддя Жила Н. М.