Справа № 375/2935/25
Провадження № 2/375/264/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2026 року селище Рокитне

Рокитнянський районний суд Київської області в складі:
головуючого – судді Смик М.М.,
за участю секретаря судових засідань Киричок В.В.,

розглянувши в приміщенні суду в селищі Рокитне Білоцерківського району Київської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (далі – ТОВ «Фінпром Маркет») – Ткаченко Ю.О. за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернулася до Рокитнянського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позову представник вказувала на те, що 18 травня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» (далі – ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів») та ОСОБА_1 уклали договір позики № 75516337 у електронній формі. За умовами договору ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» зобов`язалося надати відповідачу позику в сумі 1 000 грн, а відповідач повернути позику та сплатити проценти за її користування.
19 травня 2021 року між позикодавцем та позичальником за ініціативою останньої укладено додаткову угоду № 75516337 до договору позики № 75516337 від 18 травня 2021 року, в результаті чого сума позики збільшилась на 2 000 грн. 
ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» свої зобов`язання за договором виконало та надало відповідачу можливість розпоряджатись коштами на умовах передбачених договором. 
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором позики виникла заборгованість у розмірі 9 169 грн, яка складається із: заборгованості за тілом позики – 3 000 грн та заборгованості за процентами – 6 169 грн.
26 жовтня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (далі – ТОВ «Фінансова компанія управління активами») укладено договір факторингу № 2610, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Фінансова компанія управління активами» право грошової вимоги до боржників, в тому числі, за договором позики № 75516337 від 18 травня 2021 року, укладеним ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 
3 квітня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено договір факторингу № 030423-ФК, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступило ТОВ «Фінпром Маркет» право грошової вимоги до боржників, в тому числі, за договором позики № 75516337 від 18 травня 2021 року, укладеним ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 .
Вважаючи себе кредитором за договором про позики № 75516337 від 18 травня 2021 року ТОВ «Фінпром Маркет» просило стягнути з відповідача заборгованість у сумі 9 169 грн, 2 422,40 грн у відшкодування витрат зі сплати судового збору та 4 500 грн у відшкодування витрат на правову допомогу.
Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників
Відповідно до довідки з старостинського округу №1 Рокитнянської селищної ради Київської області від 19 грудня 2025 року № 54, яка зареєстрована канцелярією суду 25 грудня 2025 року та 9 січня 2026 року передана судді, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована на АДРЕСА_1 . 
Ухвалою судді Рокитнянського районного суду Київської області від 27 січня 2026 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Рокитнянського районного суду Київської області. 
Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.
Цією ж ухвалою витребувано в АТ КБ «Приват Банк» (ЄДРПОУ 14360570, юридична адреса: вул. Набережна Перемоги, 30, м. Дніпро, 49094, Україна) наступні документи/інформацію: 
- інформацію щодо належності ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) карткового рахунку № НОМЕР_2 ;
- виписку по картковому рахунку № НОМЕР_2 , відкритому в АТ КБ «Приват Банк», який належить ОСОБА_1 за період з 18 травня 2021 року до 21 травня 2021 року.
На виконання вимог ухвали 2 березня 2026 року АТ КБ «Приват Банк» направило на адресу суду листа, в якому міститься запитувана судом інформація. 
Зокрема, АТ КБ «Приват Банк» вказувало, що картка № НОМЕР_3 емітована на ім`я ОСОБА_1 . 
Додатково до листа товариство направило виписку про рух коштів по картці № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ), де також вбачається, що на картковий рахунок ОСОБА_1 в період з 18 травня 2021 року до 21 травня 2021 року зараховано кошти у сумі 1 000 грн та 2 000 грн.
Відповідачу направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі на адресу зареєстрованого її місця проживання, проте судова кореспонденція повернулась до суду не врученою з причин «адресат відсутній за вказаною адресою».
Суд враховує, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 13 січня 2020 року у справі № 910/22873/17 та від 14 серпня 2020 року у справі № 904/2584/19).
Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18).
Згідно з вимогами частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
За змістом статті 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Стислий виклад позиції інших учасників справи
Відзив на позову заяву до суду не надходив.
Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до суду не надходили.
Встановлені судом фактичні обставини справи
Судом встановлено, що 18 травня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_2 уклали договір позки № 75516337, який сформований на сайті кредитора та підписаний позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (коду), отриманого позичальником в sms-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті.
Зі змісту договору позики № 75516337 від 18 травня 2021 року суд встановив такі умови надання ОСОБА_1 позики.
Відповідно до пункту 1 договору позики - за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі «позику»), на погоджений умовами договору строк (надалі – «строк позики»), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.
Відповідно до пункту 2.1 договору позики – сума позики – 1000 грн (одна тисяча гривень).
Пунктом 2.2 договору позики встановлено, що строк позики – 14 днів.
Процентна ставка (базова)/день –1,99% (фіксована); дата надання позики – 18 травня 2021 року; дата повернення позики (останній день) – 1 червня 2021 року; знижена процентна ставка/день, % (застосовується у відповідності до умов програми лояльності) – 1,99%; процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день, % (не застосовується в період карантину) – 2,70%; орієнтовна реальна річна процентна ставка, % – 60535,39%; орієнтовна загальна вартість позики, у грн – 178 грн (пункт 2.3 договору позики).

Відповідно до пункту 3 договору позики позикодавець надає позичальнику детальний перелік складових загальної вартості кредиту у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника(за наявності) та третіх осіб за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що зазначена у додатку № 1 до договору, який є його невід`ємною частиною.
Пунктом 4 договору позики передбачено, що проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики.
Відповідно до пункту 5.2 договору позики позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents license/ (надалі «правила»), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі.
Позичальник має право подовжити строк користування позикою, за подовження строку користування позикою, позичальник сплачує товариству проценти на умовах, обраних позичальником для здійснення певного виду пролонгації.
Позичальник доручає позикодавцю ініціювати списання коштів із відповідного банківського рахунку позичальника із використанням реквізитів платіжних карток, що були зазначені позичальником при отриманні/ поверненні позики, сплаті процентів за користування, та направляти їх на виконання грошових зобов`язань позичальника за цим договором. Позичальник доручає позикодавцю здійснювати таке списання виключно з дати повернення позики. Списання може бути здійснено необмежену кількість разів, але у сумі, що не перевищує фактичної заборгованості позичальника на день такого списання. (пункт 5.3 договору позики).
Позичальник надав дозвіл позикодавцю на збір, обробку, зберігання та поширення його персональних даних з метою оцінки його кредитоспроможності, забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, інформування про кредитоспроможність та добросовісність, а також на передачу в будь-який момент персональних даних позичальника та інформації про укладення і виконання цього договору в будь-якій формі третім особам, в тому числі, але не виключно, колекторським компаніям, у разі відступлення права вимоги за договором або врегулювання простроченої заборгованості, з метою захисту прав та інтересів позикодавця та повного виконання зобов`язань за цим договором. (пункт 5.4 договору позики).
У відповідності до пункту 9 договору позики позичальник має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Про намір відмовитися від договору, позичальник повідомляє позикодавця у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) до закінчення строку, передбаченого для відмови від договору. Протягом 7 календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від договору, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику, одержану згідно договору, та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення (включно) за ставкою, що встановлена пунктом 2 договору.
Крім того, 19 травня 2021 року між позикодавцем та та відповідачем за ініціативою останнього укладено додаткову угоду № 75516337 до договору позики № 75516337, за умовами якої позичальник збільшує суму позики на 2 000 грн. Таким чином, загальний розмір позики становить 3 000 грн (додаткова угода до договору позики № 75516337 від 19 травня 2021 року).
Відповідно до довідки ТОВ «ФК «Фінекспрес» від 24 жовтня 2025 року вих. № КД-000066852/ТНПП 18 травня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перерахувало ОСОБА_1 на платіжну картку № НОМЕР_2 кошти в розмірі 1 000 грн (номер платежу f2dbee25-a724-4343-b5b7-5556f65f8986).
Відповідно до довідки ТОВ «ФК «Фінекспрес» від 24 жовтня 2025 року вих. № КД-000066884/ТНПП 19 травня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перерахувало ОСОБА_1 на платіжну картку № НОМЕР_2 кошти в розмірі 2 000 грн (номер платежу aa083627-aa83-450f-9e51-e7da49984f5b).
Заборгованість ОСОБА_3 за договором позики № 75516337 від 18 травня 2021 року становить 9 169 грн, з яких: заборгованість за тілом позикм 3 000 грн та заборгованість за процентами 6 169 грн, що відображено у розрахунку заборгованості.
26 жовтня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу № 2610, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло право вимоги до боржників ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», в тому числі, за договором позики № 75516337 від 18 травня 2021 року.
3 квітня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено договір факторингу № 030423-ФК, за умовами якого ТОВ «Фінпром Маркет» набуло право вимоги до боржників ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», в тому числі за договором позики № 75516337 від 18 травня 2021 року.
З інформаційного листа АТ КБ «Приват Банк» встановлено, зокрема, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) емітовано платіжну картку № НОМЕР_3 та відкрито відповідний банківський рахунок ( НОМЕР_4 ). 18 травня 2021 року на платіжну картку № НОМЕР_3 , яка належить ОСОБА_1 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перерахувало кошти в розмірі 1 000 грн, а також 19 травня 2021 року на платіжну картку № НОМЕР_3 , яка належить ОСОБА_1 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перерахувало кошти в розмірі 2 000 грн.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Вивчивши матеріали цивільної справи та надавши оцінку поданим доказам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Із аналізу вказаної норми чинного законодавства слідує, що дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом частин першої та третьої 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу (статті 525-526 ЦК України).
Відповідно до вимог статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною другою статті 530 ЦК України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Як передбачено статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частин першої, третьої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.
За змістом статті 1067 ЦК України, договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.
Відповідно до частини першої та другої статті 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (стаття 1047 ЦК України).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Частинами першою-четвертою статті 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом;
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.
Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
За змістом статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).
Відповідно до частини сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною першою статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), від 7 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19 (провадження № 61-9071св20), будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).
У справі, яка розглядається, суд встановив, що:
– за укладеним сторонами договором позики ОСОБА_1 отримала позику у розмірі 3 000 грн та зобов`язувалася її повернути і сплатити проценти за користування позикою; 
– відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість;
– матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 заперечувала наявність кредитних зобов`язань;
– надані позивачем докази підтверджують факт отримання ОСОБА_1 коштів у позику; 
– у ОСОБА_1 існує заборгованість за договором позики № 75516337 від 18 травня 2021 року у розмірі 9 169 грн, з яких заборгованість за тілом позики – 3 000 грн та прострочена заборгованість за процентами – 6 169 грн;
– ОСОБА_1 не спростувала належними і допустимими доказами розмір заборгованості та правильність розрахунку;
– право вимоги за договром позики № 75516337 від 18 травня 2021 року набуло ТОВ «Фінпром Маркет»;
– правомірність набуття ТОВ «Фінпром Маркет» права грошової вимоги за договором позики № 75516337 від 18 травня 2021 року у відповідач в ході судового розгляду не спростувала.
З урахуванням викладеного, позивачем доведено існування між сторонами кредитних прав та зобов`язань, тобто підтверджено факт отримання позичальником коштів. 
Надати оцінку аргументам відповідача суд позбавлений можливості, оскільки такі нею не наведені.
Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми боргу за позикою та заборгованості за процентами за її користування.
Висновки суду щодо розподілу судових витрат
Статтею 141 ЦПК України передбачено, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Тому з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінпром Маркет» підлягають стягненню 2 422,40 грн у відшкодування судового збору, сплаченого позивачем за пред`явлення позову.
Разом з тим, у позові представник просив стягнути з відповідача кошти у відшкодування витрат, понесених на професійну правничу допомогу.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) виклала висновок, що «вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні».
У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничою допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничної допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.
У частинах четвертій–шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (пункт 268).
Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за доцільне врахувати практику ЄСПЛ з цього питання. Зокрема, у пункті 77 рішення від 18 лютого 2022 року у справі «Чоліч проти Хорватії» (заява № 49083/18) ЄСПЛ зазначив, що згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі. Тобто ЄСПЛ підкреслює необхідність об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність).
У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У пунктах 34–47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 61-16723св20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 465/3458/15-ц (провадження № 61-19582св20), від 9 листопада 2021 року у справі № 759/14346/16 (провадження № 61-12783св21).
Понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу підтверджується:
– договором про надання правничої допомоги від 25 серпня 2025 року № 25– 08/25/ФП; 
– актом прийому – передачі справ на надання правничої допомоги за договором від 25 серпня 2025 року № 25-08/25/ФП від 1 жовтня 2025 року;
– витягом з акта приймання – передачі наданої правничої допомоги № 2-ФП від 25 серпня 2025 року № 5ФП від 21 жовтня 2025 року; 

– платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 579939247.1 від 15 жовтня 2025 року, в якій міститься інформація про оплату згідно акта № 2 -ФП приймання наданої правничої допомоги від 1 жовтня 2025 року за догоровом про надання правничої допомоги від 25 серпня 2025 року № 25– 08/25/ФП; 
– ордер на надання правничої допомоги ТОВ «Фінпром Маркет» серії АХ №1287257 від 3 вересня 2025 року адвокатом Ткаченко Ю.О.; 
– свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2099 від 3 квітня 2018 року, видане Ткаченко Ю.О. 
Розмір заявлених ТОВ «Фінпром Маркет» витрат на правничу допомогу підтверджений матеріалами справи.
За відсутності клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, у суду відсутні правові підстави для зменшення належно підтвердженого розміру таких витрат з власної ініціативи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 2 грудня 2020 року у справі № 676/5537/19). 
За таких обставин суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінпром Маркет» 4 500 грн на відшкодування цих витрат.
На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ: 
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» заборгованість за договором позики № 75516337 від 18 травня 2021 року у розмірі 9 169 грн (дев`ять тисяч сто шістдесят дев`ять гривень), з яких: заборгованість за тілом позики 3 000 грн (три тисячі гривень) та заборгованість за процентами 6 169 (шість тисяч сто шістдесят дев`ять гривень).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» 2 422,20 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) у відшкодування судового збору, сплаченого за подання позову та 4 500 грн (чотири тисячі п`ятсот гривень) витрат на правничу допомогу, а разом 6 922,40 грн (шість тисяч дев`ятсот двадцять дві гривні сорок копійок).
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (місцезнаходження: 08205, місто Ірпінь, вулиця Садова, 31/33, код ЄДРПОУ 43311346).
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована на АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Повне рішення суду складено 4 серпня 2026 року.

Суддя Марина СМИК