Справа № 442/1289/25 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В. 
Провадження № 22-ц/811/3844/25 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 липня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
головуючої: Н.П. Крайник 
суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри
при секретарі: Попенко І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 - адвоката Васечка Юрія Андрійовича на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 березня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , - 
в с т а н о в и в: 
14.02.2025 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити факт його перебування на утриманні брата-військовослужбовця ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Синьківка Куп`янського району Харківської області у зоні військових дій на день його смерті.
В обґрунтування заяви покликався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув ОСОБА_4 , який проходив службу у військовій частині № НОМЕР_1 та приймав безпосередню участь в бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) з 08.04.2022 року по 28.09.2024 року, що підтверджується наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 350 від 15.11.2024 року та довідкою про причину смерті № 12-19-8454-24 від 01.10.2024 року.
Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 12-19-8454-24 від 01.10.2024 року, виданого комунальним закладом охорони здоров`я Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи, ОСОБА_4 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Синьківка Куп`янського району Харківської області у зоні військових дій від вибухової травми, що призвело до смерті.
08.10.2024 року Бориславською міською радою Львівської області видано свідоцтво про смерть ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 .
Він ( ОСОБА_3 ) є рідним братом загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 . На час смерті брата ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), він перебував на його утриманні, оскільки є особою з інвалідністю II групи з дитинства безстроково, що підтверджується довідкою МСЕК № 051968, згідно з якою він є непрацездатним.
Крім того, згідно довідки ЛКК № 25 від 27.01.2025 року, він за станом здоров`я страждає психічним розладом у формі помірної розумової відсталості і емоційно-вольовими розладами, стійкою соціально-трудовою дезадаптацією. За станом свого здоров`я потребує постійного стороннього догляду, нагляду та допомоги.
Він фактично проживав з братом ОСОБА_4 та перебував на його утриманні, фінансовому та матеріальному забезпеченні, не одружений, дітей немає, батьки померли.
Дохід, який отримував ОСОБА_4 був основним та постійним джерелом його існування, оскільки за станом здоров`я він не має можливості працювати.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 був призваний за мобілізацією на військову службу, брав участь у бойових діях, а ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув в с.Синьківка Куп`янського р-ну Харківської області, встановлення факту його перебування на утриманні брата є необхідним для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника та отримання одноразової грошової допомоги для сім`ї загиблого військовослужбовця. 
Оскаржуваним рішенням заяву задоволено.
Встановлено факт перебування ОСОБА_3 на утриманні брата-військовослужбовця ОСОБА_4 на день його смерті, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Синьківка, Куп`янського району, Харківської області у зоні військових дій.
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 - адвокат Васечко Юрій Андрійович.
Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи. 
У апеляційній скарзі зазначив, що метою встановлення факту перебування ОСОБА_3 на утриманні брата - військовослужбовця ОСОБА_4 є призначення пенсії у зв?язку з втратою годувальника та отримання одноразової грошової допомоги для сім?ї загиблого. Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд не врахував, що у даній справі є наявним спір про право щодо наявності або відсутності правових передумов для визнання за ОСОБА_3 права на отримання соціальних виплат після смерті брата ОСОБА_4 , а тому ці обставини підлягають доказуванню під час розгляду справи в порядку позовного провадження, можуть бути встановлені на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням принципу змагальності та не можуть бути вирішені в порядку окремого провадження шляхом вирішення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. При цьому, у ході розгляду справи суд не встановив, чи існують інші особи, які мають право на виплати після смерті ОСОБА_4 та дійшов необгрунтованого висновку, що заява ОСОБА_4 підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки встановлення даного факту породжує правові наслідки та впливає на права інших членів сім?ї померлого, зокрема доньки ОСОБА_2 , що свідчить про наявність спору про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження. Щодо доказів перебування ОСОБА_3 на утриманні брата зазначив, що як убачається з матеріалів справи, в таких міститься акт обстеження фактичного проживання від 21.01.2025 року, згідно якого зі слів сусідів, ОСОБА_4 фактично проживав за адресою АДРЕСА_1 разом з братом ОСОБА_3 . Зазначений акт не є безспірним доказом на підтвердження спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до 28.09.2024 року, а також не містить відомостей, які б свідчили про ведення ними спільного господарства чи утримання заявника. При цьому, під час перебування у шлюбі ОСОБА_4 проживав разом з дружиною та їхньою донькою ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом № 1172ц про зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб. Брат військовослужбовця ОСОБА_4 - ОСОБА_3 спільно з ними не проживав. Крім того, ОСОБА_4 був мобілізований до військової частини НОМЕР_1 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 , що унеможливлює його постійне проживання з братом. У матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження того, що ОСОБА_4 здійснював витрати на утримання брата ОСОБА_3 , у зв`язку з чим суд дійшов необгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення поданої останнім заяви.
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.
23.01.2026 року на адресу суду від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що заявником доведено належними доказами, а представником апелянта не спростовано ту обставину, що ОСОБА_3 на час смерті ОСОБА_4 перебував на його утриманні. Просила апеляційну скаргу адвоката Васечка Ю.А. - представника ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 березня 2025 року залишити без змін. 
У засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 яка діє в інтересах ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити. 
Інші учасники справи в судове засідання не прибули, хоч належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронних документів до електронних кабінетів. 
Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Черхавської Христини Олегівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів. 
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).
Згідно з ч.1-4 ст.294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.
З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.
Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.
Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.
Частиною 6 ст.294 ЦПК України встановлено якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Пунктом 2 частини 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту про перебування фізичної особи на утриманні.
Згідно з ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
До заінтересованих осіб належать особи, які беруть участь у справі та мають у ній юридичну заінтересованість. Коло заінтересованих осіб визначається взаємовідносинами із заявником у зв`язку з обставинами, які підлягають встановленню і які можуть вплинути на їх права та обов`язки. Участь у справі цих осіб обумовлюється тим, що із установленням окремих обставин заявник може реалізувати свої права у правовідносинах, у яких беруть участь і заінтересовані особи. Для цих осіб характерним є те, що їхні суб`єктивні права та обов`язки мають юридичний зв`язок із суб`єктивними правами і обов`язками заявників.
Права заінтересованих осіб знаходяться у юридичному зв`язку із суб`єктивними правами заявників і зумовлюються встановленням юридичного факту. Інтереси заінтересованих осіб можуть суперечити інтересам заявника. Отже, притягнення (вступ) цих заінтересованих осіб має важливе практичне значення, оскільки вони мають можливість у процесі розгляду справи про встановлення юридичного факту заявити про порушення чи оспорювання їхніх суб`єктивних прав (постанова Верховного Суду у справі № 638/4/19 від 07 квітня 2020 року, провадження № 61-18132св19).
Цивільним процесуальним кодексом України не визначено осіб, які є заінтересованими у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які суд розглядає в порядку окремого провадження. Коло заінтересованих осіб визначається залежно від мети встановлення фактів, взаємовідносин таких осіб із заявником у зв`язку з фактами, які підлягають встановленню і які можуть вплинути на їхні права та обов`язки. Неправильне визначення такої особи заявником не є підставою для відмови в задоволенні заяви, оскільки заінтересовані особи повинні бути залучені до участі у справі також з ініціативи суду або можуть вступити у справу з власної ініціативи ( постанова Верховного Суду від 5 лютого 2025 року у справі № 183/4366/24 (провадження № 61-14909св24)
Заінтересовані особи беруть участь у справах окремого провадження з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави.
Для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, які мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суд, залежно від мети встановлення юридичного факту, зобов`язаний з`ясувати, які фізичні особи чи органи державної влади можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи.
Залучення до участі у справі окремого провадження всіх заінтересованих осіб має важливе значення, оскільки допомагає суду уникнути ухвалення незаконного рішення та виключити можливість появи в майбутньому конкуруючого рішення з іншою заінтересованою особою, а також має на меті повно і всебічно дослідити всі обставини справи.
Вирішуючи питання про те, яка саме заінтересована особа повинна бути притягнута до участі у справі окремого провадження, крім вищезазначеного, слід також враховувати і взаємовідносини із заявником у зв`язку з обставинами, які підлягають встановленню і які можуть вплинути на їх інтереси та (або) обов`язки.
Пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
Отже, законодавець визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, що поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їхніх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.
Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи впливає оскаржуване судове рішення безпосередньо на інтереси та (або) обов`язки заявника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що ухвалене судом першої інстанції рішення не впливає на інтереси та (або) обов`язки заявника, - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18) міститься висновок про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.
Аналіз зазначених норм закону свідчить про те, що під час розгляду справ окремого провадження, суд повинен вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, в тому числі залучати заінтересованих осіб до участі в справі. 
Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
На підставі ч. 4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Пунктом 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пп. 1 п. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.
У випадках, зазначених у пп. 1-3 п. 2 ст. 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті (ч. 1 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).
Відповідно до п.4 статті 16-1 Закону у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).
У цій же нормі права зазначено, що утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» .
Відповідно до частини першої статті 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції, чинній на час смерті ОСОБА_4 ) право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Непрацездатними членами сім`ї вважаються діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. Водночас братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків (пункт «а» частини четвертої статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування (частина перша статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).
Судом встановлено, що ОСОБА_3 є рідним братом загиблого ІНФОРМАЦІЯ_3 військовослужбовця ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвами про народження заявника (серії НОМЕР_3 ) та ОСОБА_4 (серії НОМЕР_4 ).
Заявник ОСОБА_3 є особою з інвалідністю II групи з дитинства безстроково, що підтверджується довідкою МСЕК № 051968, згідно якої він є непрацездатним.
Згідно довідки ЛКК № 25 від 27.01.2025 року, ОСОБА_3 за станом здоров`я страждає психічним розладом у формі помірної розумової відсталості і емоційно-вольовими розладами, стійкою соціально-трудовою дезадаптацією. За станом свого здоров`я потребує постійного стороннього догляду, нагляду та допомоги.
З посвідчення серії НОМЕР_5 встановлено, що ОСОБА_3 отримує соціальну допомогу як особа з інвалідністю з дитинства ІІ групи. 
ОСОБА_4 , який проходив службу у військовій частині № НОМЕР_1 та приймав безпосередню участь в бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) з 08.04.2022 року по 28.09.2024 року, загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 15.11.2024 року № 350, довідкою про причину смерті № 12-19-8454-24 від 01.10.2024 року.
08.10.2024 Бориславською міською радою Львівської області видано свідоцтво про смерть ОСОБА_4 (серії НОМЕР_2 ).
З витягу з реєстру Бориславської територіальної громади вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 . 
Актом обстеження фактичного проживання, складеного комісією Виконавчого комітету Бориславської міської ради від 21.01.2025 року встановлено, що загиблий ОСОБА_4 до дня своєї смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , проте фактично проживав за адресою АДРЕСА_1 . Зі слів сусідів, ОСОБА_4 проживав разом з сестрою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та братом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , допомагав займатися господарськими справами та у веденні побуту. 
Задовольняючи заяву про встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні, суд першої інстанції виходив з того, що заявником надано суду достатньо доказів для висновку про те, що ОСОБА_3 фактично проживав з братом ОСОБА_4 та перебував на його утриманні, фінансовому та матеріальному забезпеченні, оскільки заявник не одружений, дітей немає, а батьки померли. При цьому, суд враховував, що встановлення факту перебування ОСОБА_3 на утриманні ОСОБА_4 породжує юридичні наслідки, оскільки з таким фактом закон пов`язує можливість реалізації прав заявника на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю військовослужбовця.
Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з наступних мотивів.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема не встановив коло заінтересованих осіб, не перевірив наявності чи відсутності спору про право.
Як вбачається з заяви ОСОБА_3 , встановлення факту, що має юридичне значення йому необхідно для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника та призначення отримання одноразової грошової допомоги для сім`ї загиблого.
Згідно свідоцтва про народження Серії НОМЕР_6 , виданого Виконавчим комітетом Ясенице-Сільнянської сільської ради Дрогобицького району Львівської області, загиблий ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Отже, рішення суду про встановлення факту перебування ОСОБА_3 на утриманні брата-військовослужбовця ОСОБА_4 на день його смерті, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Синьківка, Куп`янського району, Харківської області у зоні військових дій безпосередньо стосується прав та інтересів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 –доньки загиблого ОСОБА_4 . 
Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у редакціїї, чинній на час виникнення спірних правовідносин, установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону № 2011-ХІІ, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору
Право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до п.4 статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» має і неповнолітня дочка загиблого ОСОБА_2 , тому у цій справі існує спір про право, який повинен розглядатися у порядку позовного провадження. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року у справі № 308/17634/23 зроблено висновок про те, що механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначений у Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок № 975 ).
Положеннями пункту 5 Порядку № 975 регламентовано, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця визначаються відповідно до Сімейного кодексу України (далі - СК України), а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
У пункті 10 Порядку № 975 визначено перелік документів, які подають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога.
Зокрема, передбачено, що особи, які не були членами сім`ї загиблого, але перебували на його утриманні, додають до заяви рішення суду або нотаріально посвідчений правочин, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого).
Положеннями пункту 5 Порядку № 975 регламентовано, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця визначаються відповідно до Сімейного кодексу України (далі - СК України), а утриманці - відповідно до Закону № 2262-XII.
Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 2262-ХІІ (в редакції, чинній на час смерті ОСОБА_4 ) право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Непрацездатними членами сім`ї вважаються діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. Водночас братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків (пункт «а» частини четвертої статті 30 Закону № 2262-ХІІ).
Члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування (частина перша статті 31 Закону № 2262-ХІІ).
Разом з тим, суд першої інстанції не з`ясував чи був заявник на повному утриманні або одержував від загиблого брата допомогу, яка була для нього постійним і основним джерелом засобів до існування.
Суб`єктний склад учасників справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні загиблого військовослужбовця характеризується тим, що фізичні особи можуть бути як заявниками, так і заінтересованими особами, на права, свободи та інтереси яких може вплинути ухвалене у справі рішення.
Чинне законодавство України розглядає окреме провадження встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні іншої як універсальну процесуальну форму (пункт 5 частини другої статті 293, пункт 2 частини першої статті 315 ЦПК України).
Окреме провадження характеризуєтся безспірністю, тобто ніхто не заперечує те право, для реалізації якого заявнику треба встановити юридичний факт (частина шоста статті 294 ЦПК України).
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір - це суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін; спір поділяється на матеріальний і процесуальний.
Спір має бути справжнім і серйозним, а не гіпотетичним; він може стосуватися не лише фактичного існування права, але і його обсягу та способу здійснення; результат провадження повинен мати безпосереднє вирішальне значення для права, про яке йдеться, а лише слабкий зв`язок або віддалені наслідки не є достатніми для застосування пункту 1 статті 6 Конвенції (див. рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Grzeda v. Poland», № 43572/18, § 257, від 15 березня 2022 року).
Одноразова грошова допомога у зв`язку зі смертю військовослужбовця призначається і виплачується фізичим особам, які мають право на її отримання (батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого).
За такого правового регулювання можна зробити висновок, що в таких справах спір може виникнути лише між суб`єктами отримання одноразової грошової допомоги, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів. Саме для таких цілей чинним процесуальним законодавством (частина шоста статті 294, частина четверта статті 315 ЦПК України) передбачено, що факт перебування особи на утриманні може розглядатись у позовному провадженні у порядку цивільного судочинства.
У п.171 постанови від 11 лютого 2026 року у справі №308/17634/23 Велика Палата Верховного Суду наголошує, що в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне. У разі якщо вбачається спір про право, який підлягає вирішенню в окремому порядку, такий спір підлягає вирішенню в позовному провадженні (частина шоста статті 294, частина четверта статті 315 ЦПК України).
Враховуючи наведене, рішення суду підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_3 про встановлення факту його перебування на утриманні брата –військовослужбовця ОСОБА_4 на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 залишенню без розгляду. 
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
у х в а л и в: 

Апеляційну скаргу адвоката Васечка Юрія Андрійовича - представника ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 березня 2025 року скасувати.
Заяву ОСОБА_3 про встановлення факту перебування на утриманні брата –військовослужбовця ОСОБА_4 на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити без розгляду.
Роз`яснити ОСОБА_3 , що він має право звернутися до суду з заявою про встановлення факту перебування на утриманні брата –військовослужбовця ОСОБА_4 на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку позовного провадження з визначенням кола належних відповідачів. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
Повний текст постанови складено 10 липня 2026 року.

Головуючий: Н.П. Крайник 

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра