Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №338/1407/26
Провадження №2/338/1244/26
16 вересня 2026 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого - судді Решетова В. В.,
з участю секретаря судового засідання Смеречук Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:
17 серпня 2026 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 02 липня 2019 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Дзвиняцької сільської ради об`єднаної територіальної громади Богородчанського району Івано-Франківської області, актовий запис № 7.
Від спільного шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач зазначає, що спільне сімейне життя з відповідачкою не склалося у зв`язку з різними характерами та поглядами на життя. Подружні відносини між сторонами припинені у травні 2026 року, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Діти проживають з відповідачкою, при цьому, за твердженням позивача, між сторонами досягнуто згоди щодо участі в утриманні дітей.
Позивач вважає подальше спільне подружнє життя неможливим, а збереження шлюбу таким, що суперечить його законним правам та інтересам. Вимог щодо поділу спільного сумісного майна подружжя не заявляє, зазначаючи про відсутність спільно нажитого майна.
У позові позивач та його представник просили розглянути справу за їх відсутності, щодо ухвалення заочного рішення не заперечують.
Відповідачка надала суду заяву, відповідно до якої просить справу розглядати у її відсутність. Позов визнає повністю, не заперечує щодо розірвання шлюбу. Надання часу для примирення не бажає.
У зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд установив, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , зареєстрований 02 липня 2019 року виконавчим комітетом Дзвиняцької сільської ради ОТГ Богородчанського району Івано-Франківської області, актовий запис № 7, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 . Після укладення шлюбу подружжю присвоєно прізвище " ОСОБА_6 ".
Факт наявності у сторін двох спільних дітей підтверджується копіями свідоцтв про їх народження, зокрема: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Отже, воля одного з подружжя припинити шлюбні відносини має бути належним чином врахована судом.
За статтею 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Відповідно до частини першої статті 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.
Згідно з частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
У цій справі позивач однозначно наполягає на припиненні шлюбу, зазначає про припинення подружніх відносин з травня 2026 року, окреме проживання сторін та відсутність спільного господарства. Відомостей про намір відновити шлюбні відносини позивачем не наведено.
Наявність у сторін двох малолітніх дітей сама по собі не є підставою для збереження шлюбу всупереч чітко вираженій волі одного з подружжя. Вирішуючи питання про розірвання шлюбу, суд водночас виходить із необхідності забезпечення прав та інтересів дітей. З наданих матеріалів убачається, що діти проживають з матір`ю, а позивач у позовній заяві зазначає про досягнення між сторонами згоди щодо участі в їх утриманні. Предметом цього спору є виключно припинення шлюбу та вимог щодо визначення місця проживання дітей, способу участі у вихованні чи стягнення аліментів позивач не заявляє.
Посилання позивача на відсутність спільного майна та незаявлення вимог про його поділ також свідчить про те, що в межах цієї справи між сторонами не заявлено майнового спору, який перешкоджав би вирішенню питання про припинення шлюбу.
Верховний Суд у постанові від 25 березня 2026 року у справі № 444/4951/24 (провадження № 61-15767св25) зазначив, що суд не може примушувати особу до збереження шлюбу проти її волі, а оцінка почуттів та емоційного стану одного з подружжя не належить до повноважень суду. Якщо встановлено, що подальше спільне життя суперечить інтересам одного з подружжя, шлюб має бути розірваний. Верховний Суд також врахував припинення спільного проживання та ведення спільного господарства як обставини, що підтверджують неможливість подальшого сімейного життя.
Зазначена правова позиція є релевантною до цієї справи, оскільки позивач також наполягає на припиненні шлюбу, вказує на припинення подружніх відносин, окреме проживання та відсутність спільного господарства. Суд не вправі примушувати його до продовження шлюбу лише з огляду на факт наявності спільних дітей.
Оцінивши надані докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, а підстав для висновку про можливість відновлення сімейних відносин матеріали справи не містять.
За таких обставин позов підлягає задоволенню.
Відповідно до частини другої статті 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Згідно з частиною третьою статті 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею, документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1331 грн 20 коп., що підтверджується квитанцією від 11 серпня 2026 року № 9598-2101-8632-2291. Тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 24, 105, 110, 111, 112, 114, 115 Сімейного кодексу України, статтями 12, 13, 76-81, 141, 247, 258, 263-265, 274, 279, 280-284 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу — задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 02 липня 2019 року виконавчим комітетом Дзвиняцької сільської ради ОТГ Богородчанського району Івано-Франківської області, актовий запис № 7.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
Роз`яснити сторонам, що шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу, а документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у випадках, передбачених законом, – з дня вручення повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя В.В. Решетов