Номер провадження: 22-ц/813/2964/26 
Справа № 522/1807/23
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Вадовська Л. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2026 року м. Одеса 

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М., 
суддів - Погорєлової С.О., Сєвєрової Є.С.,
за участю секретаря - Венжик Л.С.,
за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:
позивача ОСОБА_1 , 
відповідача ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 ,
переглянувши справу №522/1807/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію, відшкодування моральної та майнової шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 13 травня 2025 року у складі судді Сувертак І.В., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 24 січня 2023 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що 04 січня 2023 року ОСОБА_2 подав заяву до відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, в якій просив вжити заходи щодо захисту його прав та гарантій адвокатської діяльності, посприяти у забезпеченні гарантій адвокатської діяльності, захисту професійних, соціальних і особистих прав адвоката.
Позивач ОСОБА_1 зазначив, що ОСОБА_2 ініціював зустріч, на якій 21 та 22 травня 2022 року пропонував придбати частку у нерухомому майні, власником якої він ОСОБА_1 являється. ОСОБА_2 називався представником власника іншої частки нерухомого майна, проте таке право не було оформлено, відтак, він ОСОБА_1 відмовився від спілкування. Проте, ОСОБА_2 почав телефонувати, пояснювати йому не зрозумілі речі, погрожувати тим, що разом з іншими особами «вломиться» до квартири та викине його з родиною, що йому ОСОБА_2 за це нічого не буде, так як він займає посаду начальника відділу в Одеському державному університеті внутрішніх справ, тим самим натякав на свої зв`язки у правоохоронних органах. Погрози ОСОБА_2 були сприйняті як реальні для нього ОСОБА_1 та його родини, так як іншого житла не має. Саме ця ситуація і погрози змусили звернутися до поліції; у кримінальному провадженні №12022167490000161 визнаний потерпілим, звернення до поліції здійснено з метою зупинити протиправні дії адвоката Смирнова А.І. відносно нього ОСОБА_1 .
У заяві від 04 січня 2023 року до поліції ОСОБА_2 вказав неправдивий факт про те, що подання ним ОСОБА_1 заяви до поліції про скоєння ОСОБА_4 кримінального правопорушення та всі його ОСОБА_1 подальші дії було узгоджено з ОСОБА_5 (громадянином російської федерації). Ця інформація є неправдивою інформацією та відкритим наклепом, яку можна перевірити та спростувати, так як він ОСОБА_1 є громадянином України, не перебуває у родинних, дружніх, робочих чи інших відносинах з громадянином ОСОБА_5 , безпосередньо з ним не знайомий, ніколи особисто не бачився і не спілкувався. Таке твердження ОСОБА_2 є категоричним та висловленим з впевненістю, інформацію подано як істинний факт, чітке фактичне твердження, не залишаючи можливості сумніватися у ньому чи роздумувати над ним. Повідомлена інформація не є суб`єктивною думкою та особистим поглядом на певні події чи особистою точкою зору, тобто відсутні мовні засоби, які є характерними для оціночних суджень. Такі дії відповідача, ймовірно, спрямовані на те, щоб не лише виставити його ОСОБА_1 у негативному світлі, а й цілеспрямовано звинуватити у зв`язках з громадянином РФ, що провокує негативне ставлення суспільства до нього. Інформація щодо нього ОСОБА_1 у заяві до поліції направлена на висвітлення відомостей, що свідчать про начебто вчинення ним аморальних вчинків, про те, що він є зрадником державних інтересів нашої країни в умовах військової агресії з боку РФ. ОСОБА_2 не наводить жодних належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували його слова про начебто узгодження усіх його ОСОБА_1 дій з ОСОБА_5 , щоб подавати її у заяві до поліції як факт. Відповідачем не доведено, що оспорювана інформація на час її поширення була повною та перевіреною, а тому в даному випадку є наявними правові підстави щодо визнання оспорюваної інформації недостовірною. Зазначена відповідачем у заяві до поліції інформація є недостовірною, порушує особисті немайнові права на повагу до гідності, честі та ділової репутації, дискредитує його ОСОБА_1 в очах широкого загалу, негативно вплинула на його моральне становище та стан здоров`я, що мало наслідком звернення за медичною допомого. Відповідач чинити психологічний тиск та намагається відвернути увагу від здійснення ним самим протиправних дій.
Позивач ОСОБА_1 просив:
визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , інформацію, викладену ОСОБА_2 у заяві від 04 січня 2023 року до відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області, а саме наступну інформацію: «…подання заяви ОСОБА_1 на всі подальші дії було узгоджено з ОСОБА_5 (громадянином російської федерації)»;
зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену відносно ОСОБА_1 інформацію у спосіб її поширення, а саме протягом 10 календарних днів з дня набрання рішенням законної сили надіслати до відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області заяву про спростування наступної інформації: «…подання заяви ОСОБА_1 на всі подальші дії було узгоджено з ОСОБА_5 (громадянином російської федерації)»;
стягнути судові витрати (т.1 а.с.1-6).
Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2023 року справу передано до Суворовського районного суду м. Одеси за підсудністю (т.1 а.с.16-17).
Постановою Одеського апеляційного суду від 14 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення; ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2023 року про передачу справи на розгляд іншого суду залишено без змін (т.1 а.с.45-46).
Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 02 травня 2023 року позовну заяву прийнято та відкрито провадження у справі (т.1 а.с.56).
Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, зазначивши у відзиві, що посилання ОСОБА_1 на те, що він не перебуває у родинних, дружніх, робочих чи інших відносинах з громадянином ОСОБА_5 та особисто з ним не знайомий, спростовується тим, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 проживають за однією адресою, тобто є сусідами, мають спільний інтерес щодо частки у майні, співвласником якої є ОСОБА_1 , їх інтереси представляє один і той же адвокат, що підтверджується ордерами на надання правової допомоги №1147278 і №1180365. Також про це ОСОБА_1 особисто зазначав на зустрічі, ця ж інформація була сказана його родичами. Той факт, що ОСОБА_5 є громадянином російської федерації, підтверджується паспортом самого ОСОБА_5 та рішенням суду у справі №523/9588/19. 
Висловлювання: «Як мені стало відомо, подання заяви ОСОБА_6 та всі подальші дії, було узгоджено з ОСОБА_5 (позивачем по справі, громадянином російської федерації)» не містить будь-яких фактичних неправдивих даних, не було висловлено в принизливій чи непристойній формі та, відповідно, враховуючи контекст і характер застосованих мовних засобів та стилістичних прийомів, не посягають на честь, гідність та ділову репутацію позивача. ОСОБА_1 не обґрунтовано та не надано доказів того, що викладена ним інформація якимось чином порушує особисті немайнові права позивача, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Крім того, позивачем не зазначено, яку саме інформацію він вважає недостовірною та такою, що носить яскраво виражений негативний характер щодо нього. 
Із роз`яснень пункту 16 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 вересня 2009 року №1 вбачається, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. 
Направляючи відповідне звернення до поліції, відповідач реалізує надане конституційне право, передбачене статтею 40 Конституції, а не здійснює поширення недостовірної інформації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). ОСОБА_5 є громадянином РФ, що підтверджується копією його паспорта та рішенням суду у справі №523/9588/19. У позові відсутнє достатнє обґрунтування того, що висловлювання стосуються саме особи позивача; більшість тверджень відповідача є ймовірними, про що сам позивач і зазначає вказуючи «…такі дії відповідача, ймовірно, спрямовані на те, щоб не лише виставити мене у негативному світлі, а й цілеспрямовано звинуватити у зв`язках з громадянином російської федерації, з самою країною-агресором, що провокує негативне ставлення суспільства до мене…». Позивач не надав доказів на підтвердження того, що саме така інформація була вказана у висловлюваннях відповідача, більш того не надав доказів, що вказаними висловлюваннями йому була заподіяна моральна або будь-яка інша шкода. Крім того, позов не має юридичного складу правопорушення; позивачем некоректно викладені позовні вимоги, з огляду на те, що у висловлюваннях жодного разу не зазначено, що ОСОБА_1 підтримує зв`язки з країною-агресором, є зрадником державних інтересів нашої країни в умовах військової агресії з боку російської федерації (т.1 а.с.62-65).
Позивачем ОСОБА_1 надано відповідь на відзив, за змістом якої вказав, що твердження про те, що він та ОСОБА_5 проживаємо за однією адресою, не відповідає дійсності та не доведено доказами. ОСОБА_2 сам собі протирічить, адже логічно, що громадянин РФ ОСОБА_5 постійно проживає на території російської федерації, будучи її громадянином. Жодного зв`язку між фактом представництва інтересів тих чи інших клієнтів адвокатом та перебування цих осіб у певних відносинах між собою немає, тому наведене не вартує уваги. Думка ОСОБА_2 про те, що висловлювання «…подання заяви ОСОБА_1 та всі подальші дії було узгоджено з ОСОБА_5 (…громадянином російської федерації)…» не було висловлено в принизливій чи непристойній формі, є суб`єктивною, так як відповідач не міг так як позивач відчувати всю глибину образи, моральних страждань та переживання звинувачень в його ОСОБА_1 сторону у зв`язках з громадянином російської федерації напередодні та під час повномасштабного вторгнення цієї країни-агресора на територію України. Зазначення громадянства ОСОБА_5 було чітко спрямовано на обвинувачення позивача у незрозумілих зв`язках з росіянином, адже при написанні заяви не має обов`язкової вимоги вказувати громадянство тієї и іншої особи. Звертаючись до поліції Смирнов А.І. не мав права обвинувачувати його ОСОБА_1 у зв`язках з громадянином російської федерації, не надавши відповідних підтверджуючих доказів, а тому така інформація повинна бути спростована. ОСОБА_2 сконцентровувався на доведені того, що ОСОБА_5 є громадянином російської федерації, проте жодним чином не доводить існування зав`язків між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 й того, що він ОСОБА_7 узгоджував свої дії з ОСОБА_5 (т.1 а.с.87).
14 червня 2023 року позивач ОСОБА_1 подав заяву про зміну предмета позову, якою доповнивши позовні вимоги, просив:
визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , інформацію, викладену ОСОБА_2 у заяві від 04 січня 2023 року до відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області, а саме наступну інформацію: «…подання заяви ОСОБА_1 на всі подальші дії було узгоджено з ОСОБА_5 (громадянином російської федерації)»;
зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену відносно ОСОБА_1 інформацію у спосіб її поширення, а саме протягом 10 календарних днів з дня набрання рішенням законної сили надіслати до відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області заяву про спростування наступної інформації: «…подання заяви ОСОБА_1 на всі подальші дії було узгоджено з ОСОБА_5 (громадянином російської федерації)»;
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 100 000,00 грн., на відшкодування завданої здоров`ю шкоди 13 772,78 грн.
стягнути судові витрати (т.1 а.с.90-97).
20 липня 2023 року відповідач ОСОБА_2 надав заперечення на заяву про зміну предмета позову (т.1 а.с.130-131).
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2023 року відмовлено у прийнятті заяви позивача ОСОБА_1 про зміну предмету позову (т.1 а.с.139).
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті (т.1 а.с.135).
Постановою Одеського апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2023 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (т.1 а.с.212-214).
Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одесі від 06 листопада 2023 року заявлено самовідвід суддею Бузовським В.В. у справі (т.1 а.с.221-222).
Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2023 року справу прийнято до провадження суддею Дяченком В.Г. (т.1 а.с.225).
Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одесі від 08 грудня 2023 року заявлено самовідвід суддею Дяченком В.Г. у справі (т.1 а.с.244).
Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2023 року справу прийнято до провадження суддею Сувертак І.В. (т.2 а.с.2-3).
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2024 року відмовлено в задоволенні заяви про відвід судді Сувертак І.В. (т.2 а.с.16-18).
28 лютого 2024 року позивачем ОСОБА_1 подано заяву про збільшення розміру вимог в частині розміру шкоди здоров`ю, завданої неправомірними діями ОСОБА_2 , до 78 203,73 грн. (т.2 а.с.19-23).
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2021 року за заявою відповідача ОСОБА_2 витребувано від АО «Сільницький і партнери» ордер про надання правової допомоги громадянину РФ ОСОБА_5 № НОМЕР_1 , Договору про надання правової допомоги 07/22 від 27 травня 2022 року, Довіреність, на підставі якої було укладено Договір про надання правової допомоги 07/22 від 27 травня 2022 року (т.2 а.с.195-196).
Ухвалою Сувороського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2024 року провадження в справі №522/1807/23 зупинено до набрання законної сили рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року у справі №420/35932/23 (т.3 а.с.36-37).
Постановою Одеського апеляційного суду від 24 червня 2024 року (описку виправлено ухвалою Одеського апеляційного суду від 27 червня 2024 року) апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2024 року про зупинення провадження в справі скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (т.3 а.с.85-86, 92).
03 листопада 2024 року в системі «Електронний суд» позивачем ОСОБА_1 подано заяву про збільшення розміру вимог в частині розміру шкоди здоров`ю, завданої неправомірними діями ОСОБА_2 , до 96453,51 грн. (т.3 а.с.185-189).
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2024 року заяву про збільшення позовних вимог прийнято до розгляду (т.4 а.с.17). 
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2024 року залишено без задоволення заяву відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі №522/1807/23 до набрання законної сили рішеннями у справах №420/35932/23, №523/6257/22, №420/8974/24 (т.4 а.с.27).
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті (т.4 а.с.24).
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13 травня 2025 року, описку виправлено ухвалою Пересипського районного суду мю. Одеси від 22 травня 2025 року) позов задоволено частково;
визнано недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , інформацію, викладену ОСОБА_2 у заяві від 04 січня 2023 року до відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області, а саме наступну інформацію: «…подання заяви ОСОБА_1 на всі подальші дії було узгоджено з ОСОБА_5 (громадянином російської федерації)»;
зобов`язано ОСОБА_2 спростувати поширену відносно ОСОБА_1 інформацію у спосіб її поширення, а саме протягом 10 календарних днів з дня набрання рішенням законної сили надіслати до відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області заяву про спростування наступної інформації: «…подання заяви ОСОБА_1 на всі подальші дії було узгоджено з ОСОБА_5 (громадянином російської федерації)»;
стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 13000,00 грн.,
в іншій частині вимог відмовлено (т.4 а.с.99-110, 160).
Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 22 травня 2025 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1422,52 грн. (т.4 а.с.162-163).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03 червня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 13 травня 2025 року.
В апеляційній скарзі на рішення ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в позові; судовий збір компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (т.1 а.с.170-175).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03 червня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Пересипського районного суду від 22 травня 2025 року. 
В апеляційній скарзі на ухвалу ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати повністю, судовий збір компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (т.1 а.с.192-194).
За змістом вимог апеляційної скарги на рішення незаконність і необґрунтованість рішення полягає у неправильному застосуванні норм матеріального права, порушенні норм процесуального права.
В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, підтримано викладене в суді першої інстанції обґрунтування позиції. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечив щодо змісту і вимог апеляційної скарги, підтримав викладене в суді першої інстанції обґрунтування позиції (т.4 а.с.211-213).
19 червня 2015 року відповідачем ОСОБА_2 подано заяву про відвід суддів Вадовської Л.М., Драгомерецького М.М. (т.4 а.с.215-216).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10 липня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід суддів відмовлено (т.4 а.с.222-223).
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті вимог з огляду на наступне.
04 січня 2023 року адвокат Смирнов А.І. подав до відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області заяву щодо сприяння у забезпеченні гарантій адвокатської діяльності, захисту професійних, соціальних і особистих прав адвоката, в якій вказав, що рішенням про відмову в порушенні дисциплінарної справи від 20 грудня 2022 року було відмовлено у порушенні дисциплінарної справи відносно нього адвоката Смирнова А.І. у зв`язку з відсутністю в діях ознак дисциплінарного проступку за заявою ОСОБА_1 . 
У вказаній заяві до поліції Смирнов А.І. зазначив, що вважає, що ОСОБА_1 вчинив стосовно нього протиправний вплив шляхом зловживання правом на подачу скарги щодо поведінки, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності, ініціював питання про дисциплінарну відповідальність його як адвоката без достатніх підстав та використав зазначене право як засіб тиску на нього у зв`язку із здійсненням ним адвокатської діяльності. ОСОБА_2 вказав, що йому стало відомо, що 23 травня 2022 року громадянин ОСОБА_1 звернувся до відділу поліції №2 Одеського районного управління Національної поліції в Одеській області з заявою про нібито скоєння ним ОСОБА_2 кримінального правопорушення. Всі факти викладені в заяві щодо протиправних та нібито злочинних дій та інші завідомо неправдиві направлені на здійснення психологічного тиску на нього як захисника. ОСОБА_1 звернувся із скаргою і на адресу Одеського державного університету внутрішніх справ, де він ОСОБА_2 обіймав посаду начальника відділу юридичного забезпечення, де також виклав неправдиві факти з метою вчинення перешкод до здійснення правомірної діяльності його як представника особи по наданню правової допомоги. Згідно аудіозапису розмови (аудіозапис буде надано на вимогу) ОСОБА_1 погрожує йому насильством, у зв`язку з діяльністю, пов`язаною з наданням правової допомоги, чітко погрожує фізичною розправою: «Я тебе вскрою череп тогда».
Заявник адвокат Смирнов А.І. у заяві до поліції просив: «…невідкладно вжити всі можливі заходи щодо захисту моїх прав та гарантій адвокатської діяльності, посприяти у забезпечення гарантій адвокатської діяльності, захисту професійних, соціальних і особистих моїх прав адвоката» (т.1 а.с.10-11). 
Заява від 04 січня 2022 року ОСОБА_2 до поліції містить фразу: «…Як мені стало відомо, подання заяви ОСОБА_1 та всі подальші дії, було узгоджено з ОСОБА_5 (позивачем по справі, громадянином російської федерації)» (т.1 а.с.10-11).
Згідно позовних вимог ОСОБА_1 просить визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , інформацію, викладену ОСОБА_2 у заяві від 04 січня 2023 року до відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області, а саме наступну інформацію: «…подання заяви ОСОБА_1 на всі подальші дії було узгоджено з ОСОБА_5 (громадянином російської федерації)»; зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену відносно ОСОБА_1 інформацію у спосіб її поширення, а саме протягом 10 календарних днів з дня набрання рішенням законної сили надіслати до відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області заяву про спростування наступної інформації: «…подання заяви ОСОБА_1 на всі подальші дії було узгоджено з ОСОБА_5 (громадянином російської федерації)».
ОСОБА_5 , про якого йдеться у заяві від 04 січня 2022 року ОСОБА_2 до поліції, є позивачем у цивільній справі №523/9588/19 за позовом громадянина російської федерації ОСОБА_5 до ОСОБА_8 , за участю третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лутченко А.А. про визнання недійсним заповіту ОСОБА_9 (матері), померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідченого приватним нотаріусом Турківського нотаріального округу Львівської області Комарницькою О.Й. за реєстровим номером 1082 на користь ОСОБА_8 (сестри); позивач посилався на те, що спадщина відкрилась на 281/2000 часток квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с.67-73, Єдиний державний реєстр судових рішень).
Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (ст.34 Конституції України). 
Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві (ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). 
Усталена практика Європейського суду з прав людини вважає свободу вираження поглядів однією з важливих засад демократичного суспільства, однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. У розумінні пункту 2 статті 10 Конвенції свобода вираження поглядів стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства». 
Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (ст.68 Конституції України). 
Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
Честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством (ст.201 ЦК України). 
Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч.1 ст.277 ЦК України). 
У сенсі положень статті 277 ЦК України позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування. 
Предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки й поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положень статті 10 Конвенції.
При визначенні поширеної інформації недостовірною слід виходити з характеру такої інформації та того, чи поширена інформація є фактичним твердженням, чи оціночним судженням. 
Ознаками оціночного судження є відсутність у його складі посилань на фактичні обставини та відсутність можливості здійснити перевірку такого судження на предмет його відповідності дійсності. 
Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Фактом є явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Ураховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок і поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.
Заява від 04 січня 2022 року ОСОБА_2 до поліції містить фразу: «…Як мені стало відомо, подання заяви ОСОБА_1 та всі подальші дії, було узгоджено з ОСОБА_5 (позивачем по справі, громадянином російської федерації)».
Висловлювання «….подання заяви ОСОБА_1 та всі подальші дії, було узгоджено з ОСОБА_5 (позивачем по справі, громадянином російської федерації)», яке позивач ОСОБА_1 як інформацію просить визнати недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, є висловлюванням ОСОБА_2 власної думки та наданням оцінки діям позивача, до того ж висловлюванням з посиланням на «…Як мені стало відомо, …». 
Право на власне тлумачення обставин є виявом реалізації конституційного права на свободу думки, а тому не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. 
Інформації, яку позивач просить визнати недостовірною, не носить характеру образ, не має спрямованості на приниження честі, гідності, ділової репутації ОСОБА_1 , є суб`єктивним баченням обставин, що склалися між сторонами, оціночним судженням.
За усталеною судовою практикою оціночні судження не підлягають спростуванню як недостовірна інформація.
Право на звернення та право на свободу вираження своїх поглядів особа здійснює самостійно, на власний розсуд й втручання у такі права допускається лише у випадках, встановлених Конституцією та Законами України, що по справі не встановлено і суду не доведено.
ОСОБА_2 звернувся із заявою до поліції щодо вчинення відносно нього як адвоката протиправних, на його думку, дій, прохання вжити заходи, що слід розглядати як звернення із заявою в порядку реалізації конституційного права на звернення до компетентного органу, який уповноважений провести таку перевірку, що має наслідком відсутність підстав для визнання викладеної в заяві до поліції інформації недостовірною та такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію позивача.
За заявою ОСОБА_2 проведена перевірка, за результатами якої поліцією прийнято відповідне рішення.
Вимоги про відшкодування моральної та майнової шкоди є похідними від позовних вимог про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію, тому недоведеність останнього має наслідком відсутність підстав для відшкодування шкоди.
Правові підстави для задоволення позову відсутні.
ОСОБА_1 має пільги по сплаті судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України про судовий збір». 
В порядку статті 141 ЦПК України витрати по сплаті за подання позовної заяви судового збору в сумі 1422,52 грн. та витрати ОСОБА_2 по сплаті за подання апеляційної скарги судового збору в сумі 1610,40 грн. підлягають компенсації за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
В судовому засіданні 11 червня 2026 року апеляційний суд закінчив з`ясування обставин і перевірку їх доказами; надав представнику позивача адвокату Байло Є.С. та відповідачу ОСОБА_1 , які з`явилася в зал судового засідання (позивач ОСОБА_2 брав участь у справі в режимі відеоконферензв`язку 19 березня 2026 року, на відеоконферецзв`язок 11 червня 2026 року не вийшов), можливість виступити у судових дебатах та перейшов до стадії ухвалення судового рішення за результатами апеляційного провадження. З огляду на складність справи, навантаження, відпустки суддів, відрядження тощо ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 30 червня 2026 року, потому на 30 липня 2026 року, потому на 14 вересня 2026 року.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд –
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 13 травня 2025 року (описку виправлено ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 22 травня 2025 року) – скасувати. 
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію, відшкодування моральної та майнової шкоди – відмовити. 
Витрати по сплаті за подання позовної заяви судового збору в сумі 1422 грн. 52 коп. компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Витрати ОСОБА_2 по сплаті за подання апеляційної скарги судового збору в сумі 1610 грн. 40 коп. компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. 
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повну постанову складено 14 вересня 2026 року. 

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді С.О.Погорєлова 

Є.С.Сєвєрова