ЄУН 212/14166/25
Провадження 2/193/483/26

Р І Ш Е Н Н Я  
іменем України    

17 липня 2026 року       сел.Софіївка 

Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі:   головуючого судді  Кравченко Н.О.,
за участю секретаря судового засідання  Ратушної В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог.
17.04.2026 до Софіївського районного суду Дніпропетровської області за підсудністю із Криворізького районного суду Дніпропетровської області на підставі ухвали судді від 25.03.2026 надійшла вищевказана цивільна справа, згідно вимог якого представник позивача просив стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором №4471830 від 16.07.2021 укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 у сумі 29678,79 грн та судові витрати та судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у сумі 13 000 грн.
В обґрунтування позову вказує, що 16.07.2021 між відповідачем та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» був укладений договір про надання споживчого кредиту № 4471830, згідно умов якого відповідач отримав кредит у сумі 9 000 грн. строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом 1,9% за кожен день користування в межах строку кредиту.
04.02.2022 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 04-02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про надання споживчого кредиту №4471830 від 16.07.2021.
Після чого, 10.01.2023 року відповідно до Договору № 10-01/2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», в тому числі за Договором про надання споживчого кредиту № 4471830 від 16.07.2021.
Відповідач порушив умови кредитного договору і має заборгованість за кредитним договором в сумі 29678,79 грн., яка складаються із заборгованості за тілом кредиту 9000 грн; заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги 20 520,00 грн; нарахованих 3 % річних 14,79 грн; інфляційних втрат 144,00 грн., які представник позивача і просить стягнути з відповідача.
Заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 20.04.2026 відкрито провадження у справі та призначено проводити розгляд справи у спрощеному позовному провадження з викликом сторін.
Представник позивача в судове засідання не зявився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність.
20.05.2026 від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшла заява на позовну заяву, згідно якого просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що нею вчасно та в повному обсязі погашалося як тіло кредиту так і відсотки, однак первинний кредитор змінив в односторонньому порядку умови договору та збільшив процентну ставку до 720% річних, прохала застосувати строк позовної давності з останнього моменту оплати, вважала невірним розрахунок заборгованості, прохала зменшити розмір процентів та штрафних санкції, або відмовити у позові повністю. Прохала розглянути справу у її відсутність.
Відповідь на відзив не подано.
Враховуючи неявку сторін, технічна фіксація судового засідання не здійснювалася згідно ст. 247 ЦПК України.
Фактичні обставини встановлені судом, застосовані норми права та мотиви суду.
Дослідивши матеріали цивільної справи, а також враховуючи поданий відповідачем відзив на позовну заяву, суд приходить до такого висновку.
Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
У відповідності до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною 1 ст.599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 1 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частиною 1 статті 1050 ЦК України, визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено право позикодавця в разі прострочення позичальником чергової частини повернення позики вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати належних процентів.
Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 1077 ЦК України встановлено, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Закон України "Про електронну комерцію" визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що 16.07.2021 між відповідачем та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» був укладений договір про надання споживчого кредиту №4471830, згідно умов якого відповідач отримав кредит у сумі 9 000 грн. строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом 1,9% за кожен день користування в межах строку кредиту.
П. 1.1 Договору зазначено, що укладення цього Договору здійснюється Сторонами за допомогою ITC Товариства, доступ до якої забезпечується Споживачу через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація Споживача здійснюється при вході Споживача в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу де Особистого кабінету. При цьому, Споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайтуДТС Товариства.
Зокрема вказаним пунктом передбачено, що споживач у разі наміру укласти кредитний договір повинен мати доступ до веб сайту Товариства, або завантажити на власний мобільний пристрій відповідний додаток, де він створює особистий кабінет, який передбачає введення своїх персональних даних, після чого Товариство перевіряє правильність введення шляхом направлення коду, або шляхом введення правильного паролю до особистого кабінету, який споживач особисто створив дотримуючись певного алгоритму дій спрямованого на отримання ним на укладення договору та отримання кредитних коштів.
Вказаним пунктом договору передбачено сукупність дій, які необхідно виконати споживачем у разі волевиявлення його на укладення кредитного договору, вказані дії між собою взаємопов`язані, і не виконання будь-якої дії споживачем у логічному ланцюжку спрямованого на його укладення, такий договір не був би в подальшому укладений.
Договір був підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання відповідачем одноразового індикатора, що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, а саме НОМЕР_1 .
У разі не введення відповідачем такого ідентифікатора, договір про надання споживчого кредиту від 16.07.2021 не був би укладений, тому суд доходить до переконання, що вказаний кредитний договір є електронним договором, який був підписаний сторонами електронно цифровим підписом передбачений ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», внаслідок чого у сторін виникли певні зобов`язання: у Товариства наданий кошти у розмірі вказаного договором, перерахувавши їх на рахунок споживача, а споживач зобов`язаний повернути кошти та сплатити відсотки за користування коштами.
П. 1.5.1 вказаного договору передбачено стандартну проценту ставку у розмірі 1,90 в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного у п. 1.4 цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки ;
- а також у межах нового строку кредиту, якщо відбулась пролонгація за ініціативи Споживача, відповідно до п. 4.2 договору;
- та у межах нового строку кредиту, якщо відбулась авто пролонгація відповідно до п. 4.3 договору.
П. 1.5.2 передбачена знижена процента ставка 0,95 % в день за відповідних умов. При цьому, споживач розуміє та погоджується , що застосування стандартної процентної ставки без знижки не можна вважати зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для споживача, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки, а можливість отримання індивідуальної знижки забезпечена для споживача лише як для учасника програми лояльності та лише за умов виконання вимог для її застосування, передбачених цим договором.
Згідно п. 1.7.1. Договору орієнтовна стандартна ставка 24079,41% річних, п.1.7.2. знижена процентна ставка 2013,43% річних.
Відповідно пункту 2.1. Договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахунку за реквізитами платіжної картки маска НОМЕР_2 або іншої карти Клієнта, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту.
Тобто згідно змісту вказаного пункту, споживачем самостійно надаються реквізити своєї платіжної картки з метою отримання ним грошових коштів.
Відповідно до п.2.4. кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п.2.1. Договору (а.с.22-26)
Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором А701668 (а.с.26зв.)
Згідно додатку №1 до договору споживчого кредитування № 4471830 від 16.07.2021 року ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором А701668 підписано також таблицю обчислення загальної вартості кредиту та надано реквізити для оплати АТ КБ «Приватбанк» за договором № 4471830 від 16.07.2021 року ІПН НОМЕР_3 , РНОКПП належить ОСОБА_1 (а.с.27)
Окрім цього, відповідачем одноразовим ідентифікатором А701668 підписано паспорт споживчого кредиту , який відповідає умовам кредитного договору та правилам надання кредиту (а.с.28-35)
Отримання кредиту відповідач не заперечує.
ТОВ "Авентус Україна" свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 9000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на її платіжну картку № НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою ТОВ "ФК «Контарактовий Дім» про перерахування коштів за номером транзакції 967321544 від 16.07.2021 року (а.с. 35-37).
04.02.2022 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 04-02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про надання споживчого кредиту №4471830 від 16.07.2021 та реєстру боржників під № 2001 зазначено ОСОБА_1 (а.с.46-61)
Після чого, 10.01.2023 року відповідно до Договору № 10-01/2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», в тому числі за Договором про надання споживчого кредиту №4471830 від 16.07.2021 та реєстру боржників до договору під № 44323 (а.с.62-80)
Відповідач порушив умови кредитного договору і, згідно розрахунку ТОВ «Авентус України» за період з 16.07.2021 року по 03.02.2022 року має заборгованість за кредитним договором в сумі 29678,79 грн., яка складаються із заборгованості за тілом кредиту 9000 грн; заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги 20 520,00 грн; нарахованих 3 % річних 14,79 грн; інфляційних втрат 144,00 грн., які представник позивача і просить стягнути з відповідача.(а.с.39-43)
Згідно п. 4.1. строк може бути продовжено. П. 4.3.1. сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредитування наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача відповідно до п.п. 4.2.2.-4.2.4.Договору. Тобто , в даному випадку, кожен день авто пролонгації є новою датою повернення кредиту. Пунктом 4.3.2. споживач надав згоду на авто пролонгацію кредиту на умовах , передбачених у п.4.3.1. Договору, Якщо після закінчення періоду пролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом і не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку, передбаченому п. 4.2. договору.
Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до 4 розділу Кредитного договору визначено, що строк кредиту може бути продовжено:
-за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4. Договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2. (пп.4.2.1-4.2.4.) Договору; або
-в порядку автопролонгації. На кількість днів та відповідно до умов визначених в п.4.3 (пп.4.3.1 - 4.3.2) Договору.
Пунктом 4.2.2. Кредитного договору визначено, що пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це товариство в один із вказаних нижче способів:
-перед здійсненням платежу здійснити в Особистому кабінеті дії, що направлені на часткове повернення заборгованості за кредитом, а саме натиснути в Особистому кабінеті в Розділі «Мої кредити» клавішу «внести платіж» в меню «Часткове погашення кредиту»; або
-протягом 24 годин з моменту внесення платежу направити на поштову скриньку Товариства info@creditplus.ua (в тому числі з використанням сервісу направлення повідомлень Товариству, що розміщений на Веб-сайті в Розділі «Зворотній зв`язок» вибравши категорію звернення «Часткове погашення без пролонгації») повідомлення про необхідність зарахування такого платежу в часткове погашення заборгованості за кредитом, з обов`язковою вказівкою в такому повідомленні номеру та дати цього Договору та суми здійсненого платежу. В іншому разі здійснений позивачем платіж буде розцінений Товариством як пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом.
Розділом 5 Кредитного договору передбачено, що Товариство має право вимагати від споживача повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та виконання усіх інших зобов`язань, встановлених Договором, а споживач в свою чергу зобов`язаний у встановлений Договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені Договором.
Відповідач свої зобов`язання перед Кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, в зв`язку з чим, а також відповідно до п. 4.3. Кредитного договору Кредитний договір було пролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль.
З огляду на те, що у відповідача малась кредитна заборгованість після спливу 30 денного терміну дії кредиту, він автоматично, згідно Розділу 4 договору, був пролонгований ще на 90 днів.
У матеріалах справи наявні погодження позичальника, скріплені її електронним цифровим підписом, щодо умов кредитування, зокрема, в частині нарахування відсотків за користування кредитом, що підтверджує паспорт споживчого кредиту від 16.07.2021, який був наданий відповідачу як інформація, що надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит за стандартизованою формою.
З картки обліку договору від 16.07.2021 за № 4471830 вбачається, що ТОВ «Авентус Україна» здійснив нарахування відсотків за користування у розмірі передбачений п 1.5.1 договору, а саме у розмірі 1,90 %, що становить 171,00 грн в день, і нараховувались вказані відсотки до 13.11.2021, тобто у межах строку на який він був пролонгований передбачений п. 4.3 договору (30 днів з пролонгацією на 90 днів). В подальшому нарахування відсотків не здійснювалося. Після чого позивачем застосовано норми ст. 625 ЦК України, а саме нарахування індексу інфляції та трьох відсотків річних.
Згідно ст. 625 ЦПК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.  Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно розрахунку заборгованості фізичної особи ОСОБА_1 , вбачається, що нарахування 3 % річних та інфляційних втрат нараховувались до 03.02.2022, що узгоджується із пунктом 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Поміж тим, слід зазначити, що згідно картки обліку Договору вбачається, відповідачем не було здійснено платежів на протязі всього часу дії договору та дії її пролонгації.(а.с.39-43)
На противагу наданим позивачем доказам, які підтверджують обставини, якими позивач обґрунтовує обставину наявності боргу, відповідачем не долучено жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу на підтвердження відсутності факту боргу.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини 1-3 статті 12 ЦПК України).
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18.
Стандарт доказування «вірогідність доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів,які надають позивач та відповідач.
До предмета доказування належить сукупність юридичних фактів матеріально-правового характеру, з якими закон пов`язує виникнення, зміну й припинення правовідносин між сторонами та на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
Таким чином, у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.
Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права в зобов`язальних правовідносинах, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини.
У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача як кредитора у зобов`язанні. Тож, виходячи з принципу змагальності сторін у процесі, на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає боржник.
Розміри кредитної заборгованості та її складові у вигляді заборгованості за тілом кредиту та нарахованих відсотків, відповідачкою не спростовані, контррозрахунку боргу не надано, тому наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором та іншими доказами є належним і допустимим доказом, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеної у постанові від 22 квітня 2024 року у справі № 559/1622/19 (провадження № 61-12049св23) Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 січня 2025 року у справі № 753/16762/15-ц (провадження № 61-7242 св 24) вказавши, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Таких висновків також дійшов Верховний Суд у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц.
Окрім цього, суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент відповідача на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку як первісному кредитору так і фактору у повному обсязі не повернуті, розрахунок та розмір заборгованості відповідачем не спростований, тому сума заборгованості по виконанню кредитного договору підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ «Коллект центр» у загальному розмірі 29678,79 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9000 грн., заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 20520,00 грн., інфляційних збитків в сумі 144,00 грн, 3% річних 14,79 грн.
Слід відмітити, що після придбання права вимоги до відповідача, позивач не здійснював додаткових нарахувань (відсотків, штрафних санкцій, тощо) за Кредитним договором.
Але враховуючи, що відповідач, як позичальник, отримав кошти по кредитному договору, не повернув їх у визначені строки разом зі сплатою відсотків, отже має заборгованість, то у позивача за укладеним договором факторингу маються право вимагати повернення такої заборгованості..
З огляду на що позовні вимоги ТОВ "Коллект Центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи, тому вони підлягають задоволенню у повному обсязі.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу та судового збору.
В обґрунтування суми правничої допомоги у розмірі 13 000 грн, представником позивача в підтвердження понесених витрат надано копію договору №01-07/2024 від 01.07.2024 про надання юридичних послуг укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» (а.с. 88-91); прайс-лист АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» (а.с. 92); заявку на надання юридичної допомоги №2670 від 01.10.2025 на суму 13000,00 грн. (а.с. 93); витяг з акту про надання юридичної допомоги на суму 13000,00 грн. (а.с. 53).
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 2, 3 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно із ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвокат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Так, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах № 810/3806/18 від 17.09.2019 року, № 320/11366/20 від 13.05.2022 року.
З урахуванням складності справи, що була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу витраченого адвокатом на виконання таких робіт, а також складність справи, яка у даному випадку має не значну складність, об`єм виконаної роботи полягало у межах складання позовної заяви, надання консультації та підготовки пропозиції, а також надання відповіді на відзив та участь представника позивача в режимі відео конференції, водночас враховуючи принципи розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника позивача в розмірі 5000,00 грн.
Враховуючи відсутність технічної можливості суду направити судове рішення за повідомленою адресою проживання ОСОБА_1 за кордоном України, суд направляє копію рішення за адресою реєстрації відповідача.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 гривень.
Керуючись ст. ст. 207, 526, 626, 628, 633, 634, 638, 1049, 1054 ЦК України, ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 141, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" суму заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 4471830 від 16.07.2021, у загальному розмірі 29678 (двадцять дев`ять тисяч шістсот сімдесят вісім ) грн. 79 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9000 грн., заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 20520,00 грн., інфляційних збитків в сумі 144,00 грн, 3% річних 14,79 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" понесені витрати на правову допомогу частково у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.
У решті частині вимог про стягнення витрат на правову допомогу відмовити.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.
У разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, апеляційна скарга подається у той же строк з дня виготовлення повного тексту рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Сторони у справі:
Дані позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», ЄДРПОУ 44276926, адреса: вул. Мечнікова,3, офіс 306, м. Київ, 01133.
Дані відповідача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення суду складений 17.07.2026.

Суддя Н.О.Кравченко