ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2026 року 
м. Київ

справа № 320/15197/21
адміністративне провадження № К/990/49471/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Яковенка М. М.,
суддів - Васильєвої І. А., Шишова О. О.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу № 320/15197/21
за адміністративним позовом Державного спеціалізованого підприємства «Центральне підприємство з поводження радіоактивними відходами» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 
за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду (суддя Панова Г. В.) від 17 квітня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду (склад колегії суддів: Файдюк В. В., Карпушова О. В., Мєзєнцев Є. І.) від 26 листопада 2024 року,
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. У листопаді 2021 року Державне спеціалізоване підприємство «Центральне підприємство з поводження радіоактивними відходами» (далі - позивач, ДСП «ЦППРВ», Підприємство) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 30 вересня 2021 року № 0229950707, № 230340717, № 230370717 та № 230390717.
2. В обґрунтування позову позивач зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки Підприємства не відповідають фактичним обставинам справи.
Зокрема вказує, що укладені між Підприємством і ТОВ «АФІНА-КОН» договори поставок паливно-мастильних матеріалів є реальними, такими, що мали наслідком зміну в майновому стані його учасників, а також результати таких були належним чином задокументовані у первинних документах, з відображення у бухгалтерському обліку та податковій звітності. При цьому зазначені договори сторони уклали в результаті проведених відкритих торгів через систему електронних закупівель Prozorro в порядку, визначеному Законом України «Про публічні закупівлі». Таким чином, на переконання позивача, показники витрат і податкового кредиту за наслідками зазначених господарських операцій сформовані ним у відповідності та з дотриманням норм чинного податкового законодавства. 
Також позивач стверджує, що щорічні додаткові відпустки за особливий характер праці надавалася працівникам Підприємства у 2017 - 2020 роках за відпрацьований час за основним місцем роботи у місті Чорнобиль. А отже суму витрат на оплату таких додаткових відпусток він повинен був включати до облікованого фінансового результату за відповідні періоди. Водночас відображені контролюючим органом у тексті акта перевірки дані про облік ДСП «ЦППРВ» суми витрат на оплату праці за 2020 рік у розмірі 2 588 422 грн не відповідає дійсним даним бухгалтерського обліку. 
Стосовно правомірності застосованих податковим органом до нього фінансових санкції у розмірі 500 000 грн позивач зазначає, що Підприємству як такому, що засноване на державній формі власності та діяльність якого повністю фінансується за рахунок коштів державного бюджету, в силу припису частини 19 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» не потрібно отримувати ліцензію для зберігання у себе пального для використання такого в господарській діяльності.
3. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2023 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року, позов задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 30 вересня 2021 року № 230340717, № 230370717 і № 230390717.
Стягнуто на користь ДСП «ЦППРВ» судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 21 408,37 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
4. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, 20 грудня 2024 року Головне управління ДПС у Київській області звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року в частині задоволення позовних вимог, і ухвалити нове рішення, яким відмовити ДСП «ЦППРВ» в задоволенні позову.
5. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2024 року, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. - головуючий суддя, Дашутін І. В., Шишов О. О.
6. Ухвалою Верховного Суду від 08 січня 2025 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою, встановлено строк для подання відзиву. Витребувані матеріали справи.
7. 16 січня 2025 року до Верховного Суду від ДСП «ЦППРВ» надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому останнє просить рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.
8. 30 липня 2026 року Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду № 966/0/78-26 призначено повторний автоматизований розподіл справи, з підстави обранням судді Дашутіна І.В. до складу судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян, який перебуває у складі колегії суддів, що унеможливлює його участь у розгляді справи.
9. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 30 липня 2026 року, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. - головуючий суддя, Васильєва І. А., Шишов О. О.
10. Ухвалою Верховного Суду закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд у попередньому судовому засіданні.
IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
11. Судами попередніх інстанцій встановлено, що у період з 29 червня 2021 року по 09 серпня 2021 року Головним управлінням ДПС у Київській області проведено документальну планову виїзну перевірку ДСП «ЦППРВ» з питань дотримання ним вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2017 року по 31 березня 2021 року, за результатами якої складено акт перевірки від 16 серпня 2021 року № 13549/10-36-07-16/37197102.
12. Згідно висновків вказаного акта, перевіркою встановлено порушення позивачем вимог:
- підпунктів 14.1.11, 14.1.257 пункту 14.1 статті 14, пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (далі - ПК України), пунктів 5, 7, 21 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи» та Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», - в результаті чого платником занижено податок на прибуток за перевіряємий період на загальну суму 1 380 159 грн (в тому числі за 2017 рік у сумі 53 069 грн, за 2018 рік у сумі 76 788 грн, за 2019 рік у сумі 549 038 грн, за 1-ий квартал 2020 року у сумі 92 946 грн, за 1-е півріччя 2020 року у сумі 142 402 грн, за 2020 рік у сумі 465 916 грн);
- пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.7, 201.10 статті 201 ПК України, що призвело до заниження платником податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 452 420 грн (з них за листопад 2019 року у сумі 190 922 грн, за березень 200 року у сумі 103 274 грн, за червень 2020 року у сумі 158 224 грн);
- положень Постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 року № 138 «Про затвердження Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями» (із змінами і доповненнями), пунктів 5, 7, 21 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку «Дохід», Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №16 «Витрати», що зумовило заниження підприємством фінансового результату до оподаткування (прибуток або збиток), визначеного у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, та як наслідок - заниження таким платником частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, на суму 6 181 867 грн (в тому числі за 2017 рік на суму 221 122 грн, 2018 рік на суму 319 949 грн, 2019 рік на суму 2 745 188 грн, 1-ий квартал 2020 року на суму 413 095 грн, 1-е півріччя 2020 року на суму 632 897 грн, 2020 рік на суму 2 070 738 грн). При цьому на стор. 35 акта перевірки зазначено, що до заниження показника названого податку призвели безпосередньо наслідки вчинених Підприємством порушення, які описані в підпункті 3.1.1.1 «Дохід та фінансовий результат до оподаткування, визначені за правилами бухгалтерського обліку» пункту 3.1.1 «Податок на прибуток» пункту 3.1 «Результати перевірки дотримання податкового законодавства» розд. ІІІ «Описова частина» акта перевірки;
- вимог пунктів 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР, а саме у зв`язку із проведенням розрахункових операцій за готівку при реалізації продукції невласного виробництва та надання послуг з проживання без застосування реєстратора розрахункових операцій на повну суму покупки, та без видачі відповідного розрахункового документа встановленої форми на повну суму проведеної операції на суму 4 293,66 грн;
- статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР, а саме перевіряючими виявлено факт зберігання Підприємством пального в період з 01 квітня 2020 року по 25 березня 2021 року без наявності ліцензії на право зберігання пального.
13. Не погоджуючись із обґрунтованістю та правомірністю висновків акта перевірки ДСП «ЦППРВ» подало до Головного управління ДПС у Київській області заперечення (вих. №1-130/03/1999/21 від 06 вересня 2021 року), за результатами розгляду яких відповідач надіслав лист-відповідь вих. № 15727/12/10-36-07-17 від 24 вересня 2021 року. За змістом цього листа контролюючий орган частково задовольнив заперечення платника, виклав висновки акта перевірки (стор. 55 - 56) у наступній редакції: « 2. п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 та п. 201.1, 201.7, 201.10, 201.11 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI зі змінами і доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 103 274 грн., в т.ч.; березень 2020 р. в сумі 103 274 грн.», а висновки такого акта перевірки в іншій частині залишив без змін.
14. Такі висновки контролюючого органу ґрунтуються на тому, що в ході проведення перевірки встановлено взаємовідносини ДСП «ЦППРВ» з постачальником ТОВ «АФІНА-КОН» по яких встановлено відсутність реального (законного) джерела походження товару (робіт, послуг) та неможливість (нереальність) здійснення господарських операцій із його подальшого постачання. Зокрема, згідно отриманої податкової інформації, господарська діяльність ТОВ «АФІНА-КОН» має наступні ознаки нереальності здійснення операцій: відсутній рух активів, зобов`язань чи власного капіталу у процесі здійснення господарської операції; відсутні фізичні, технічні та технологічні можливості до вчинення задекларованих господарських операцій; відсутній кваліфікований персонал; відсутні основні фонди; відсутність реального ланцюга постачання товарно-матеріальних цінностей.
15. Крім того перевіркою встановлено, ДСП «ЦППРВ» до складу рядка 02 Декларацій «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності» зайво включено витрати по розрахунках за заробітною платою на суму 5 405 450 грн.
Зокрема, за висновками перевіряючих, ДСП «ЦППРВ», згідно відомостей щодо нарахування заробітної плати, проводило нарахування виплат по додатковим відпустках (за особливий характер праці) не лише працівникам підприємства, робота яких пов`язана із застосуванням відкритих радіоактивних джерел (працівникам, безпосередньо зайнятим на роботах з відкритими радіоактивними речовинами, таких як працівникам пунктів захоронення (зберігання) радіоактивних продуктів і РАВ - переробки РАВ, дезактиваторникам; працівникам станцій дезактивації спецодягу та засобів індивідуального захисту (зберігання, дослідження, застосування та інші види робіт)), а і працівникам апарату управління ДСП «ЦППРВ», які займають посади, відсутні в розділі XXII Загальні професії за всіма галузями господарства - Робота з радіоактивними речовинами та джерелами іонізуючих випромінювань, списку виробництв, робіт, професій і посад працівників, робота яких пов`язана з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або виконується в особливих природних географічних і геологічних умовах та умовах підвищеного ризику для здоров`я, що дає право на щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 1997 року № 1290 (далі - Постанова № 1290), зокрема таким працівникам як: працівникам апарату управління, управління персоналом, служби технічного розвитку та ліцензування, служби транспортного забезпечення, служби громадського харчування, енергетично-виробничого комплексу, комплексу жило-комунального господарства, центру інформаційно-обчислювального та комунікацій, планово-виробничого відділу, відділу бухгалтерського обліку, звітності і контролю, відділу організації праці та заробітної плати, канцелярії, юридичного відділу, режимно-секретного відділу, виробничого відділу, енерго-механічного відділу, відділу матеріально-господарського забезпечення, відділу матеріально-технічного постачання, енергетично-виробничого комплексу, цеху теплозабезпечення, цеху ремонту обладнання та іншим.
16. Також, згідно акта перевірки (стор. 49) позивач у період з 01 квітня 2020 року по 25 березня 2021 року отримував та зберігав у резервуарах загальним об`ємом 184,96 м. куб. пальне (скраплений газ (пропан або суміш пропану з бутаном) та інші гази, бензини моторні з вмістом свинцю 0,016 г/л або менше: інші бензини, важкі дистиляти (газойлі)) у кількості 566 297,53 літрів, яке було доставлено транспортними засобами постачальників до місця зберігання пального за адресою: Київська обл., Іванківський р-н, м. Чорнобиль, вул. Радянська, 80, відповідно до виписаних та зареєстрованих акцизних накладних. Таким чином, на підставі виданих до перевірки первинних документів (видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, відомостей по партіях товарів на складах) та даних бухгалтерського обліку співробітниками Головного управління ДПС встановлено факт зберігання пального за вказаний вище період та за зазначеною адресою без наявності ліцензії, яка дає право на зберігання таких речовин.
17. 30 вересня 2021 року на підставі зазначеного акта перевірки та з урахуванням результату розгляду заперечень платника податків Головне управління ДПС у Київській області прийняло податкові повідомлення-рішення:
- № 0229950707 (форми «С»), яким позивачу за порушення норм Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» визначені до сплати штрафні санкції на суму 500 000 грн;
- № 230340717 (форми «Р»), яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності», на суму 1 448 048,5 грн (з них за основним платежем - 1 380 159 грн, штрафними санкціями - 67 889,50 грн);
- № 230370717 (форми «Р»), яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)», на суму 113 601,40 грн (з них за основним платежем - 103 274 грн, штрафними санкціями - 10 327,4, грн);
- № 230390717 (форми «Р»), яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань), що вилучається до державного бюджету відповідно до закону», на суму 6 731 614,90 грн (з них за основним платежем - 6 402 989 грн, штрафними санкціями - 328 625,90 грн).
18. Підприємство оскаржило вказані податкові повідомлення-рішення у досудовому порядку до Державної податкової служби України, шляхом подання відповідної скарги від 13 жовтня 2021 року вих. №1-09.9/03/2383/21. Своїм рішенням від 01 листопада 2021 року за № 24636/6/99-00-06-01-01-06 ДПС України залишило вказану скаргу без розгляду.
19. Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
20. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходили з того, що висновки, сформульовані в Акті перевірки є необґрунтованими, суперечать нормам податкового законодавства, та не знайшли свого документального підтвердження в ході судового розгляду цієї справи, а тому прийняті на їх підставі податкові повідомлення-рішення від 30 вересня 2021 року № 230340717, № 230370717 і № 230390717 є протиправними та підлягають скасуванню.
21. Зокрема, оцінюючи господарські операції позивача з ТОВ «АФІНА-КОН», суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що вони є реальними та підтверджуються долученими платником до матеріалів справи належним чином оформленими копіями документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та які містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, підтверджують фактичне здійснення господарських операцій з придбання позивачем товару (паливно-мастильних матеріалів), його отримання та оприбуткування позивачем у себе за місцезнаходженням у тих обсягах, що були задекларовані позивачем в бухгалтерській та податковій звітності.
22. Оцінюючи посилання податкового органу, які наведені в акті перевірки, щодо неправомірного включення позивачем до витрат на оплату праці виплат по додатковим відпустках (за особливий характер праці) працівникам, які не мають права на такі відпустки, суди попередніх інстанцій зауважили, що Державне підприємство, яке здійснює господарську діяльність на території радіоактивного забруднення, відноситься до переліку підприємств, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 1997 року № 1290, а тому відповідно до статті 8 Закону України від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» працівники позивача (в тому числі з апарату) мають право на щорічні додаткові відпустки за особливий характер праці.
23. Разом з тим враховуючи те, що висновки акта перевірки про заниження позивачем за перевіряємий період суми чистого фінансового результату (прибутку) були сформовані контролюючим органом у взаємозв`язку із висновками про вчинення позивачем порушень податкового законодавства, наведених у пп. 3.1.1.1 п. 3.1.1 п. 3.1 розд. ІІІ акта перевірки, які у свою чергу не знайшли свого документального підтвердження в ході судового розгляду цієї справи, то суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність у відповідача підстав для донарахування позивачу за результатами проведеної перевірки також грошового зобов`язання по названому платежу.
24. Що стосується податкового повідомлення-рішення № 0229950707 (форми «С»), то суди дійшли висновку про правомірність застосування відповідачем до позивача штрафних санкцій у розмірі 500 000 грн за зберігання пального на території останнього без отримання ліцензії на право здійснення такої діяльності, з огляду на відсутність документів, зі змісту яких вбачалося за можливе б встановити порядок та джерело фінансування ДСП «ЦППРВ», як юридичної особи, а саме факт фінансування виключно за рахунок коштів державного бюджету.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
25. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.
26. Підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі скаржником зазначено пункти 1, 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
27. В аспекті заявленої підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідач звертає увагу на застосування судами попередніх інстанцій пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6, пунктів 201.1, 201.7, 201.10 статті 201 ПК України, пунктів 5, 7, 21 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи» без врахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, які викладені у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2020 року по справі № 640/25738/19, від 24 травня 2019 року по справі № 816/4537/14, від 05 травня 2020 року по справі № 826/678/16, від 15 квітня 2020 року по справі № 826/13929/17, від 19 листопада 2019 року по справі № 826/487/16, від 24 січня 2018 року по справі № 2а-19379/11/2670, від 20 січня 2016 року по справі № 826/11531/14, де сформовано висновок, що «Доведення відсутності реальності господарських операцій має здійснюватися шляхом дослідження та встановлення змісту господарських операцій, договірних умов, фактичного порядку надання робіт (послуг) обсягів і змісту господарських операцій, договірних умов, фактичного порядку надання робіт (послуг), обсягів і змісту господарських операцій, мети придбання, первинних бухгалтерських документів, складених щодо господарських операцій. Необхідно з`ясувати, чи розкривають первинні документи зміст операцій, та оцінити такі докази кожний окремо та у їх сукупності».
28. Зокрема вказує, що контрагент позивача не мав реальної можливості виконати задекларовані операції в силу відсутності технічної, трудової, технологічної можливості здійснити господарські операції та неможливість відслідкувати за ланцюгами постачання поставки товару. Водночас відповідно до наданих ТТН (нафта) перевезення палива здійснювалося напівпричепом з державним номерним знаком НОМЕР_1 , проте за наведеним номером зареєстрований легковий автомобіль, а не напівпричіп. Крім того скаржник вказує, що у ТОВ «АФІНА-КОН» відсутні акцизні склади за місцем їх реєстрації, відповідно поданої заяви за формою 1-АКПС та не подано Довідки про розпорядника акцизного складу пального, розташованих на них резервуарів, витратоміри та рівнеміри (затверджених наказом Міністерства фінансів України № 944), у зв`язку з чим встановлено відсутність місця зберігання пального у ТОВ «АФІНА-КОН». Також ДСП «ЦППРВ» не надано до перевірки документи, що підтверджують отримання від ТОВ «АФІНА-КОН» товарно-матеріальних цінностей, а саме: довіреностей на матеріально-відповідальних осіб, які отримували товар, накази про призначення таких матеріально-відповідальних осіб, прибуткових накладних і складських документів.
29. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження передбачену пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідач зазначає, що суди попередніх інстанцій у своїх рішеннях неправильно застосували сукупність норм, а саме: статтю 8 Закону України «Про відпустки», статтю 47 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», розділ ХХІІ «Загальні професії за всіма галузями господарства», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 1997 року № 1290, підпункт 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України та Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати».
30. Зокрема, на переконання скаржника, працівники апарату ДСП «ЦППРВ», робота, яких не пов`язана з радіоактивними речовинами та джерелами іонізуючих випромінювань не мають права отримувати відпустку на підставі пунктів 20, 21, 22 розділу ХХІІ «Робота з радіоактивними речовинами та джерелами іонізуючих випромінювань» постанови Кабінету Міністрів України від 17 листопада 1997 року № 1290 та статті 8 Закону України «Про відпустки», оскільки такі працівники (працівники апарату) отримують додаткову відпустку на підставі статті 47 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», і саме дана стаття надає право на збільшену відпустку працівникам, які працюють в зоні радіаційного забруднення, проте їхня робота не пов`язана з радіоактивними речовинами та джерелами іонізуючих випромінювань.
31. Відповідач зазначає, що КВЕД «надання послуг оброблення та видалення небезпечних відходів» означає, що підприємство може здійснювати певний вид діяльності у даному випадку - це «надання послуг оброблення та видалення небезпечних відходів», що не свідчить, про той факт, що всі працівники задіяні у здійсненні даного виду робіт. Таким чином, надавати додаткову відпустку у зв`язку з наявністю відповідного КВЕДУ суперечить сутності статті 8 Закону України «Про відпустки».
32. Головне управління ДПС у Київській області звертає увагу, що дана додаткова відпустка надавалася на підставі пунктів 20, 21, 22 розділу ХХІІ «Робота з радіоактивними речовинами та джерелами іонізуючих випромінювань» постанови Кабінету Міністрів України від 17 листопада 1997 року № 1290 (відповідно до колективного договору № 673 від 27 серпня 2015 року та № 670 від 06 липня 2015 року), тобто сама назва розділу свідчить про той факт, що робота має бути пов`язана з радіоактивними речовинами та джерелами іонізуючих випромінювань. Водночас дана відпустка надавалася всім працівникам з підстави їх перебування у трудових відносинах з позивачем, що суперечить вимогам законодавства.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
33. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 КАС України, виходить з такого.
34. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
35. Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.
36. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
37. Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України (тут і далі в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин) передбачено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
38. Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні врегульовані положеннями Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
39. Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, на підставі даних, не підтверджених документами.
40. Відповідно до визначення терміну «первинний документ», яке наведене в статті 1 Закону № 996-ХІV - це документ, який містить відомості про господарську операцію.
41. Таким документом є первинний документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо її закінчення.
42. У силу вимог статті 9 Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
43. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
44. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
45. Статтею 1 Закону № 996-ХІV передбачено, що господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
46. Так, відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
47. Згідно з пунктом 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
48. Підпункт 134.1.1 пункту 134.1 статі 134 ПК України визначає, що об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
49. Пункт 135.1 статті 135 ПК України закріплює, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
50. Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:
а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 вказаного Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;
б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 зазначеного Кодексу;
в) ввезення товарів на митну територію України;
г) вивезення товарів за межі митної території України;
е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
51. Пунктом 187.1 статті 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
52. За пунктом 188.1 статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення; електричної енергії, ціна на яку склалася на ринку електричної енергії.
У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.
53. Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
54. За змістом пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: 
а) придбання або виготовлення товарів та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;
ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
55. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2 статті 198 ПК України).
56. Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
57. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (абзац другий цього пункту).
58. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК України).
59. Аналіз наведених норм свідчить, що аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
60. Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум витрат та податкового кредиту, врахованих платником під час визначення податкових зобов`язань з податку на прибуток та з ПДВ відповідно, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.
61. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку. Це відповідає і вимозі статті 75 КАС України щодо достовірності доказів.
62. Ці вимоги однаковою мірою стосуються формування й інших показників податкового обліку, в тому числі, доходу і податкових зобов`язань з ПДВ за господарськими операціями, оскільки податковий облік, як і будь-який облік, обов`язковість якого встановлена законом, не може ґрунтуватися на недостовірних даних.
63. Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми) як принцип бухгалтерського обліку, що закріплений в статті 4 Закону № 996-XIV, так само характеризує і податковий облік.
64. У справах, предмет спору в яких стосується правомірності відображення платником податків у бухгалтерському та податковому обліках фінансових показників господарських операцій, які, за висновком контролюючого органу, є фіктивними, сталою є практика правозастосування Верховним Судом, яка, якщо її узагальнити, полягає в тому, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податків господарських договорах, що має підтверджуватись первинними документами відповідно до вимог, встановлених правовими нормами, зокрема й щодо змісту (обов`язкових реквізитів).
65. Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту та витрат.
66. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то платник податків не має права на податкову вигоду у вигляді податкового кредиту та/або зменшення оподатковуваного доходу на суму витрат.
67. Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи контролюючого органу, зокрема про наявність таких обставин, як: неможливість реального здійснення операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, господарської діяльності у зв`язку з відсутності управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність документів обліку.
68. На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій платник податків повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами і які в сукупності із встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для здійснення господарських операцій, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником даних податкового обліку.
69. Такі висновки зроблені Верховним Судом у ряді постанов, до прикладу (але не виключно) в постановах від 24 січня 2018 року у справі № 2а-19379/11/2670, від 28 жовтня 2019 року у справі № 280/5058/18, від 26 лютого 2020 року у справі № 826/1308/18, від 06 травня 2020 року у справі № 640/4687/19.
70. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19 фактично підтвердила такі висновки, сформувавши загальні підходи, які повинні застосовуватися судами під час вирішення питання щодо наявності/відсутності підстав у платника податку для отримання певної податкової вигоди (формування витрат, що визначаються при визначенні об`єкта оподаткування, податкового кредиту тощо) за результатами здійснення певних господарських операцій.
71. Велика Палата Верховного Суду виснувала, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами (пункт 63 Постанови).
72. Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції (пункт 64 Постанови).
73. Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними (пункт 65 Постанови).
74. Визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Самі по собі такі обставини, як-от: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) тощо - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.
75. Зробивши акцент на реальному здійсненні господарської операції як складової юридичного факту, що породжує у платника податків право на податковий кредит та на збільшення витрат, Велика Палата в цій постанові акцентувала увагу на тому, що платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом.
76. Таким чином, сам собою факт використання первинних документів з недостовірними даними для підтвердження обставин здійснення господарської операції не повинен автоматично вказувати на безпідставність даних податкового обліку. Натомість контролюючий орган має довести, що платник податків, приймаючи від контрагентів та використовуючи певні документи для цілей податкового обліку, діяв нерозумно, недобросовісно або без належної обачності. А це також пов`язано з фактичною можливістю й економічною доцільністю перевірки самим платником податків достовірності відомостей, які були включені до первинних документів. Мають бути наявні докази того, що розумними заходами добросовісний платник податків міг перевірити правдивість відповідних документів, а також мав достатні підстави, діючи з належною обачністю, для обґрунтованих сумнівів у їх змісті.
77. Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду також зроблено висновки про те, що під час вирішення спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (пункт 66 Постанови).
78. У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (пункт 67 Постанови).
79. Спірне у цій справі питання, в межах вирішення якого відкрито касаційне провадження, зокрема, пов`язане із необхідністю дослідження господарських операцій позивача з контрагентом ТОВ «АФІНА-КОН».
80. Як свідчать матеріали справи та було встановлено судами попередніх інстанцій, у перевіряємий період ДСП «ЦППРВ» здебільшого здійснювало діяльність з дезактивації предметів, машин, обладнання, одягу та іншого, забрудненого внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, що відповідає задекларованим Державним підприємством видам економічної діяльності.
81. У 2019 і 2020 роках між ДСП «ЦППРВ» (як покупцем), в особі директора Артимюка О. О., і ТОВ «АФІНА-КОН» (як продавець), в особі директорки Кубрак О. О., були укладені однотипні за змістом договори на поставку паливно-мастильних матеріалів, а саме:
- договір № 286/11-5-б від 04 листопада 2019 року, за умовами якого (з урахуванням підписаної названими сторонами додаткової угоди № 1 від 09 грудня 2019 року) продавець зобов`язується поставити товар згідно коду ДК 021:2015 - 09130000-9 Нафта і дистиляти (а саме дизельне паливо ДП Євро 5-ВО у кількості 49 590 літрів, за ціною 23,10 грн (без ПДВ) за 1 літр) вартістю 1 455 529,00 грн (в т.ч. ПДВ 190 921,50 грн) та за якістю, що має відповідати ДСТУ 7688:2015, а покупець прийняти і оплатити такий товар;
- договір № 30/16-5-б від 25 лютого 2020 року, за умовами якого (з урахуванням підписаної названими сторонами додаткової угоди №1 від 22 квітня 2021 року) продавець зобов`язується поставити товар згідно коду ДК 021:2015 - 09130000-9 Нафта і дистиляти (а саме бензин А-92 у кількості 65 700 літрів, бензин А-95 у кількості 10 000 л, за ціною обидва 20,71 грн (без ПДВ) за 1 літр) вартістю 1 568 989,60 грн (в т.ч. ПДВ 261 498,71 грн) та за якістю, що має відповідати ДСТУ 7687:2015, а покупець прийняти і оплатити такий товар за кошти державного бюджету та за кошти, отримані покупцем від господарської діяльності, у визначених частках.
82. Також сторони цих договорів додатково узгодили, що поставки товарів від продавця до постачальника здійснюється партіями, що встановлюються в заявках покупця і транспортом продавця. Приймання товару відбувається на підставі товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів за формою №1-ТТН за адресою: вул. Радянська, 80, м. Чорнобиль, Київська обл. Перехід права власності на товар відбувається після його фактичної передачі на підставі належним чином оформлених первинних документів на склад покупця. Розрахунок за поставлений товар здійснюється після поставки товару продавцем та пред`явленні видаткової накладної, у безготівковій формі. Крім того, сторони визначили, що з метою перевірки якості товару покупець може здійснити відбір зразків поставленого товару із залученням установ, підприємств або організацій, які здійснюють випробування паливно-мастильних матеріалів. У разі отримання результатів, що підтверджують факт невідповідності поставленого товару встановленій якості, стандартам і технічним характеристикам, продавець зобов`язаний відшкодувати витрати покупця, пов`язані з перевіркою якості товару. При цьому, у випадку виявлення невідповідності товару стандартам, покупець направляє продавцю повідомлення (рекламацію), тоді заміна товару здійснюється за рахунок продавця.
83. Вказані договори поставок були укладені між сторонами за результатами проведених в порядку, встановленому Законом України «Про публічні закупівлі», через електронну систему закупівель «Prozorro» відкритих закупівель за номери UA-2019-08-12-002112-a та UA-2020-01-23-002186-с.
84. При цьому як було встановлено судами попередніх інстанцій, у складі своїх тендерних пропозицій, поданих для участі у зазначених відкритих торгах, ТОВ «АФІНА-КОН» надало копії всіх запитуваних документів для засвідчення наявності у нього адміністративно-господарських можливостей для виконання поставок специфічних товарів: ліцензії № 931 від 13 грудня 2016 року, виданої товариству Державною службою України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), на право здійснення внутрішніх перевезень небезпечних вантажів та небезпечних відходів вантажними автомобілями; ліцензії реєстр. № 990614201900871 на право здійснення оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі, виданої Державною фіскальною службою України; довідок про наявність обладнання та матеріально-технічної бази (як то бензовозів, іншого спеціалізованого транспорту для перевезення нафтопродуктів), необхідних для виконання договорів поставок; довідок про наявність працівників відповідної кваліфікації, які мають необхідні знання та досвід; нотаріально посвідченого договору найму (оренди) транспортного засобу марки DAF, модель 95 XF 430, тип - спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , колір - зелений, рік випуску - 2006, реєстраційний номер НОМЕР_3 , - зареєстровано в реєстрі за № 1839 від 25 травня 2017 року; нотаріально посвідченого договору оренди автомобіля тип: СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ ВАНТАЖНИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СІДЛОВИЙ ТЯГАЧ - Е, марка DAF, модель FT XF 95.430, рік випуску: 2006, колір ЧЕРВОНИЙ, номер шасі (кузова, рама) НОМЕР_4 , який був зареєстрований ТСЦ 3243, 05 вересня 2018 року за реєстраційним номером НОМЕР_5 , - зареєстрованого в реєстрі за № 2145 від 10 вересня 2018 року; нотаріально посвідченого договору оренди транспортних засобів, а саме: 1) напівпричіпу н/пр-цистерна небез-е, марки MAGYAR, модель SR34E, рік випуску 1985, колір сірий, номер шасі (кузов, рами) НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_7 ; 2) напівпричіпу н/пр- паливоцистерна-е, марки ELLINGHAUS, модель K-STA 23-40-6 рік випуску 1991, колір білий, номер шасі (кузов, рами) № НОМЕР_8 , реєстраційний номер НОМЕР_1 . Копії таких документів містяться у матеріалах цієї судової справи.
85. На підтвердження обставин виконання сторонами своїх зобов`язань за переліченими вище договорами поставок (передачі товарів та проведення розрахунків) позивач подав до суду копії наступних документів:
- стосовно отримання, повернення як такого, що не відповідав стандартам якості, та повторного отримання від постачальника товару - а саме партії дизельного палива ДП Євро5-ВО в загальному обсязі 49 590 л, а також його оприбуткування на складі ДСП «ЦППРВ» за адресою: Київська обл., м. Чорнобиль, вул. Радянська 80, надані - заявки на поставку відповідного товару; видаткової накладної № 332 від 06 листопада 2019 року на суму 1 145 529 грн (в т.ч. ПДВ - 190 921,50 грн) на прийняття від постачальника пального; товарно-транспортних накладних № АК-2019/11-06 від 06 листопада 2019 року (за змістом яких перевезення товарів здійснювалося з використанням автомобілів з державними реєстраційними номерами № НОМЕР_5, № НОМЕР_9 ); прибуткового ордеру № 13 від 06 листопада 2019 року; акта № 1 від 06 листопада 2019 року щодо відібрання пального з метою перевірки якості такого; протоколу випробувань лабораторії ДП НДІННП «МАСМА» № 186/П-19 від 12 листопада 2019 року; видаткової накладної № 1 від 20 листопада 2019 року на повернення Підприємством постачальнику попередньо отриманого пального, та листа ДСП «ЦППРВ» вих. №222-2480 від 14 листопада 2019 року про необхідність заміни дизельного палива на товар належної якості; видаткової накладної № 349 від 20 листопада 2019 року на суму 1 145 529,00 грн (в т. ч. ПДВ - 190 921,50 грн) на повторне отримання від постачальника партії пального; товарно-транспортних накладних № АК-2019/11-20 від 20 листопада 2019 року (за змістом яких перевезення товарів здійснювалося з використанням автомобілів з державними реєстраційними номерами № НОМЕР_5 , № НОМЕР_9 ); прибуткового касового ордеру № 15 від 20 листопада 2019 року; акта № 2085 від 20 листопада 2019 року щодо відібрання проб пального з метою перевірки якості такого; сертифікату відповідності дизельного палива ДП Євро5-ВО ПАТ «Укртатнафта» код ЄДРПОУ 00152307; витягу із журналу обліку надходження нафтопродуктів на АЗС; платіжного доручення № 2189 від 22 листопада 2019 року; оборотно-сальдової відомості по рахунку бухгалтерського обліку 631; службової записки з питання оформлення перепусток для в`їзду в зону відчуження ЧАЕС через контроль-пропускний пункт;
- стосовно отримання від постачальника товару (партії бензину А-92 в загальному обсязі 29 920 л), його оприбуткування на складі ДСП «ЦППРВ» за адресою: Київська обл., м. Чорнобиль, вул. Радянська 80, - видаткової накладної № 44 від 03 березня 2020 року на суму 619 643,20 грн (в т.ч. ПДВ - 103 273,87 грн) на прийняття від постачальника пального; товарно-транспортної накладної № АК-2020/03-03 від 03 березня 2020 року (за змістом якої перевезення товарів здійснювалося з використанням автомобіля з державним реєстраційним номером № НОМЕР_5 ); прибуткового ордеру № 3 від 03 березня 2020 року; акта № 2510 від 05 березня 2020 року щодо відібрання проб пального з метою перевірки якості такого; паспорту якості № 2510 від 11 березня 2020 року, складеного ТОВ ВЦ ПММ; витягу із журналу обліку надходження нафтопродуктів на АЗС; платіжного доручення № 516 від 16 березня 2020 року; оборотно-сальдової відомості по рахунку бухгалтерського обліку 631; службової записки з питання оформлення перепусток для в`їзду в зону відчуження ЧАЕС через контроль-пропускний пункт;
- стосовно отримання від постачальника товарів (партій бензину А-95 в загальному обсязі 10 000 л та бензину А-92 в обсязі 35 840 л), їх оприбуткування на складі ДСП «ЦППРВ» за адресою: Київська обл., м. Чорнобиль, вул. Радянська 80, - видаткової накладної № 112 від 12 травня 2020 року на загальну суму 949 346 грн (в т.ч. ПДВ - 158 224,40 грн) на прийняття від постачальника пального; товарно-транспортних накладних № АК-2020/05-12-2 від 12 травня 2020 року (за змістом яких перевезення товарів здійснювалося з використанням автомобіля з державним реєстраційним номером № НОМЕР_9 та причіпу з державним реєстраційним номером № НОМЕР_7 ); прибуткового ордеру № 7 від 12 травня 2020 року; актів № 2777 і № 2778 від 12 травня 2020 року щодо відібрання проб пального з метою перевірки якості такого; паспортів якості № 2777, 2778 від 15 травня 2020 року, складеного ТОВ ВЦ ПММ; витягу із журналу обліку надходження нафтопродуктів на АЗС; платіжного доручення № 901 від 02 червня 2020 року; оборотно-сальдової відомості по рахунку бухгалтерського обліку 631; службової записки з питання оформлення перепусток для в`їзду в зону відчуження ЧАЕС через контроль-пропускний пункт.
86. При цьому судами встановлено, отримані від ТОВ «АФІНА-КОН» ПММ були оприбутковані Підприємством на бухгалтерському рахунку 203.
87. Проаналізувавши такі документи на предмет їх належності та достатності суди встановили, що надані позивачем первинні документи, копії яких долучено до матеріалів справи, дають можливість встановити зміст та обсяг господарських операцій, в них визначено найменування поставлених товарів, їх кількість та вартість, а також сторони господарських операцій, що, відповідно, свідчить про те, що вказані документи у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підтверджують факт здійснення між сторонами господарських операцій.
88. З огляду на наведене суди дійшли висновку, що господарські операції між ДСП «ЦППРВ» та його контрагентом ТОВ «АФІНА-КОН» в дійсності відбувалися та носили реальний характер.
89. Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що сукупність наданих позивачем доказів у їх взаємному зв`язку та системному аналізі свідчить про фактичне здійснення спірних господарських операцій, реальний рух активів і використання придбаної продукції у власній господарській діяльності. 
90. Спростовуючи наведені висновки судів попередніх інстанцій, відповідач у касаційній скарзі фактично обмежився посиланням на окремі правові висновки Верховного Суду та доводами щодо необхідності врахування податкової інформації, отриманої стосовно контрагента позивача.
91. У контексті наведеного слід зауважити, що Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях, зокрема у постанові від 13 листопада 2024 року у справі № 160/31872/23, зазначав про те, що висновки податкового органу про нереальність здійснення господарських операцій, які зроблені виключно на підставі аналізу баз даних АІС «Податковий блок» та податкової інформації щодо контрагентів платника податків, є неприйнятними, оскільки співставлення даних податкової звітності з даними внутрішніх баз даних контролюючого органу як етапу контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства й аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Так само податкова інформація щодо контрагентів суб`єкта господарювання у ланцюгах постачання носить інформативний характер та не є безперечним свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами як підставами формування бухгалтерського обліку. Без встановлення у судовому порядку обставин відсутності у контрагентів суб`єкта господарювання основних засобів, трудових ресурсів тощо, висновки податкового органу про нереальність господарських операцій з огляду на зазначені обставини носять лише характер припущень.
92. При цьому, згідно із сталою практикою Верховного Суду порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності саме по собі не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.
93. Усталеним є підхід Верховного Суду, за яким платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку; зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Якщо контрагент позивача або суб`єкти господарювання, з якими мав відносини контрагент позивача, в подальшому не дотримувалися у своїй діяльності законодавчих норм, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо них.
94. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови та має необхідні документальні на підтвердження розміру понесених витрат та свого податкового кредиту.
95. При цьому Суд звертає увагу на те, що належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагента трудові ресурси та матеріально-технічне забезпечення були недостатніми для проведення господарської діяльності з поставки позивачу товару, відповідачем надано не було.
96. Висновки податкового органу про відсутність у контрагента-постачальника позивача або у третіх осіб у відносинах з контрагентами трудових та матеріальних ресурсів зроблено виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації, без установлення таких фактичних обставин іншими засобами. Натомість, суди в цій справі здійснювали аналіз реальності господарської діяльності на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.
97. З огляду на вищевикладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що первинні документи, надані позивачем на підтвердження дійсності господарських операцій із контрагентом - ТОВ «АФІНА-КОН», ураховуючи співвідношення вчинених господарських операцій з основним видом діяльності позивача та у сукупності зі встановленими обставинами господарських операцій, підтверджують формування показників податкової звітності та вказують на реальність господарських операцій, які достовірно відображені у бухгалтерському обліку.
98. Доводи відповідача у касаційній скарзі ґрунтуються на цитуванні фрагментів із постанов Верховного Суду, які стосуються лише підходів до оцінки доказів, а не тлумачення чи застосування конкретних норм права. Наведені цитати відображають загальний, усталений у практиці Верховного Суду підхід до аналізу обставин, що можуть свідчити про реальність або нереальність господарських операцій платника податків. Однак такі посилання не підтверджують, що у цій справі суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми права, або не врахували висновок Верховного Суду саме щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.
99. Суд вважає за необхідне зазначити і те, що у справі, яка переглядається, податковим органом не надано належних та достатніх доказів на підтвердження обставин в обґрунтування власної позиції за наведеними вище, на думку контролюючого органу, порушеннями.
100. Доводи відповідача, викладені у касаційній скарзі, є тотожними аргументам, наведеним ним під час розгляду справи судами попередніх інстанцій, та фактично зводяться лише до незгоди з мотивами, якими керувалися суди першої та апеляційної інстанцій при оцінці доказів і встановленні фактичних обставин справи. При цьому касаційна скарга, в цій частині, не містить жодних належних, конкретних та об`єктивно обумовлених міркувань, які б спростовували зроблені судами попередніх інстанцій висновки або свідчили про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
101. З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що в даній частині порушень, висновки Акту є необґрунтованими, твердження представника відповідача стосовно виявлених порушень по правовідносинам між ДСП «ЦППРВ» та ТОВ «АФІНА-КОН» є безпідставними та неправомірними.
102. Що стосується встановленого перевіркою завищення ДСП «ЦППРВ» витрат на оплату праці внаслідок зайвого включення позивачем виплат по додатковим відпустках (за особливий характер праці) працівникам, які за висновками контролюючого органу не мають права на такі відпустки, колегія суддів виходить з такого.
103. Спеціальним законом, який встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи є Закон України від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР).
104. Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 504/96-ВР право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.
105. Згідно зі статтею 4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 161 цього Закону).
106. Щорічні додаткові відпустки надаються працівникам:
1) за роботу із шкідливими і важкими умовами праці;
2) за особливий характер праці;
3) в інших випадках, передбачених законодавством.
Тривалість щорічних додаткових відпусток, умови та порядок їх надання встановлюються нормативно-правовими актами України (стаття 74 Кодексу законів про працю України).
107. Відповідно до статті 7 Закону № 504/96-ВР щорічна додаткова відпустка за роботу із шкідливими і важкими умовами праці тривалістю до 35 календарних днів надається працівникам, зайнятим на роботах, пов`язаних із негативним впливом на здоров`я шкідливих виробничих факторів, за Списком виробництв, цехів, професій і посад, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.
Конкретна тривалість відпустки, зазначеної в частині першій цієї статті, встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від результатів атестації робочих місць за умовами праці та часу зайнятості працівника в цих умовах.
108. Згідно зі статтею 8 Закону № 504/96-ВР щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці надається:
1) окремим категоріям працівників, робота яких пов`язана з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або виконується в особливих природних географічних і геологічних умовах та умовах підвищеного ризику для здоров`я, - тривалістю до 35 календарних днів за Списком виробництв, робіт, професій і посад, затверджуваним Кабінетом Міністрів України;
2) працівникам з ненормованим робочим днем - тривалістю до 7 календарних днів згідно із списками посад, робіт та професій, визначених колективним договором, угодою.
Конкретна тривалість щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від часу зайнятості працівника в цих умовах.
109. Щорічна додаткова відпустка, передбачена статтею 7 та пунктами 1 і 2 частини першої статті 8 Закону № 504/96-ВР, надається понад щорічну основну відпустку за однією підставою, обраною працівником. Порядок надання додаткової відпустки з кількох підстав встановлює Кабінет Міністрів України 
Загальна тривалість щорічних основної та додаткових відпусток не може перевищувати 59 календарних днів, а для працівників, зайнятих на підземних гірничих роботах, - 69 календарних днів. (частини перша та третя статті 10 Закону № 504/96-ВР).
110. Спеціальним законом, який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення є Закон України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
111. Статтею 47 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що працівники, які працюють (перебувають у відрядженні) на територіях радіоактивного забруднення, надається щорічна відпустка тривалістю пропорційно відпрацьованому на цих територіях часу:
- у зонах відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення - 44 календарні дні. Загальна тривалість відпустки не повинна перевищувати 56 календарних днів;
- у зоні гарантованого добровільного відселення - 37 календарних днів. Загальна тривалість відпустки не повинна перевищувати 49 календарних днів;
- у зоні посиленого радіологічного контролю - 30 календарних днів. Загальна тривалість відпустки не повинна перевищувати 42 календарних днів.
Зазначені відпустки надаються без урахування додаткової відпустки, передбаченої законодавством України.
В усіх випадках тривалість щорічної відпустки не повинна бути меншою за передбачену законодавством України для будь-якої категорії працівників. За працівниками, які отримують відпустку більшої тривалості, ніж передбачено цим Законом, її тривалість зберігається.
112. Постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 1997 року № 1290 затверджено Списки виробництв, робіт, цехів, професій і посад, зайнятість працівників в яких дає право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці.
113. Зокрема, відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про відпустки» Список виробництв, робіт, професій і посад працівників, робота яких пов`язана з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або виконується в особливих природних географічних і геологічних умовах підвищеного ризику для здоров`я, що дає право на щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці, затверджений додатком 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 17 листопада 1997 року № 1290.
114. Відповідно до розділу ХХІІ вказаного Списку, до таких відноситься виробництва, роботи, професії і посади - РОБОТА З РАДІОАКТИВНИМИ РЕЧОВИНАМИ ТА ДЖЕРЕЛАМИ ІОНІЗУЮЧИХ ВИПРОМІНЮВАНЬ - Робота із застосуванням відкритих радіоактивних джерел:
працівники, які безпосередньо виконують роботи з ліквідації радіаційних аварій в умовах підвищеного радіаційого ризику;
працівники пунктів захоронення (зберігання) радіоактивних продуктів і РАВ: переробник РАВ, дезактиваторник, а також інші працівники;
працівники станцій дезактивації спецодягу та засобів індивідуального захисту (спецпралень): дезактиваторник, а також інші працівники.
115. Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 30 січня 1998 року № 16 затверджено Порядки застосування Списків виробництв, робіт, цехів, професій і посад, зайнятість працівників у яких дає право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці.
116. Згідно з цими Порядками щорічна додаткова відпустка за роботу із шкідливими і важкими умовами праці надається працівникам виробництв, цехів, професій і посад, передбачених відповідними розділами відповідного Списку, незалежно від того, до якої галузі господарства належать ці виробництва і цехи, та від форм власності підприємств, організацій і установ, а щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці - незалежно від відомчого підпорядкування цих виробництв, цехів, а також від форм власності підприємств, організацій і установ.
117. Працівникам, професії та посади яких не передбачені у Списку, але які в окремі періоди робочого часу виконують роботу у виробництвах, цехах, за професіями і на посадах, означених Списком, додаткова відпустка надається на тих же підставах, що і працівникам, які мають право на таку відпустку.
118. Конкретна тривалість щорічної додаткової відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці встановлюється колективним договором залежно від результатів атестації робочих місць за умовами праці і базується на результатах гігієнічної оцінки умов праці за показниками та критеріями, що затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України і Міністерства праці та соціальної політики України від 31 грудня 1997 року № 383/55 «Про затвердження Показників та критеріїв умов праці, за якими надаватимуться щорічні додаткові відпустки працівникам, зайнятим на роботах, пов`язаних з негативним впливом на здоров`я шкідливих виробничих факторів» та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 28 січня 1998 року.
119. Щорічна додаткова відпустка за роботу із шкідливими і важкими умовами праці надається пропорційно фактично відпрацьованому часу. У розрахунок часу, що дає право працівнику на додаткову відпустку, зараховуються дні, коли він фактично був зайнятий на роботах із шкідливими і важкими умовами праці не менше половини тривалості робочого дня, установленого для працівників цих виробництв, цехів, професій і посад.
120. Щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці також надається пропорційно фактично відпрацьованому часу. У розрахунок часу, що дає право працівнику на додаткову відпустку, зараховуються дні, коли він фактично був зайнятий на роботах з особливим характером праці не менше половини тривалості робочого дня, установленого для працівників цих виробництв, робіт, професій і посад.
121. Для надання щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці проведення атестації робочих місць за умовами праці законодавством не передбачено.
122. Отже, на умовах, визначених колективним або трудовим договором, щорічна додаткова відпустка за роботу із шкідливими і важкими умовами надається працівникам, залежно від фактичної зайнятості працівника в шкідливих та важких умовах. Віднесення робіт до категорії зі шкідливими та важкими умовами праці можливе на підставі результатів атестації робочих місць за умовами праці.
123. Основними умовами щодо визначення права працівників на щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці є: наявність виробництва, роботи, професії і посади у відповідному розділі Списку виробництв, робіт, професій і посад працівників, робота яких пов`язана з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або виконується в особливих природних географічних і геологічних умовах підвищеного ризику для здоров`я, що дає право на щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці, та зайнятість у таких умовах не менше половини встановленої тривалості робочого дня.
124. Як було встановлено судами попередніх інстанцій, позивача створено відповідно до наказу Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 09 грудня 2010 року № 1086 та розпорядженням Кабінету Міністрів України від 04 серпня 2011 року № 878 передане до сфери управління Державного агентства України з правління зоною відчуження.
125. Мета створення: виконання робіт у сфері поводження з радіоактивними відходами (далі - РАВ), до того ж Позивач є експлуатуючою організацією, що здійснює діяльність, пов`язану з вибором майданчика, проектуванням, будівництвом, експлуатацією, закриттям сховищ для захоронення РАВ і забезпечення ядерної та радіаційної безпеки, фізичного захисту сховища для захоронення РАВ на всіх етапах життєвого циклу сховищ для захоронення РАВ.
126. Основним видом діяльності ДСП «ЦППРВ» за КВЕД є надання послуг оброблення та видалення небезпечних відходів, а місцезнаходженням Державного підприємства є адреса: 07270, Київська обл., м. Чорнобиль, вул. Кірова, 52.
127. Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» до територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, в межах України належать території, на яких виникло стійке забруднення навколишнього середовища радіоактивними речовинами понад доаварійний рівень, що з урахуванням природно-кліматичної та комплексної екологічної характеристики конкретних територій може призвести до опромінення населення понад 1,0 мЗв (0,1 бер) за рік, і яке потребує вжиття заходів щодо радіаційного захисту населення та інших спеціальних втручань, спрямованих на необхідність обмеження додаткового опромінення населення, зумовленого Чорнобильською катастрофою, та забезпечення його нормальної господарської діяльності.
128. Статтею 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що залежно від ландшафтних та геохімічних особливостей ґрунтів, величини перевищення природного доаварійного рівня накопичення радіонуклідів у навколишньому середовищі, пов`язаних з ними ступенів можливого негативного впливу на здоров`я населення, вимог щодо здійснення радіаційного захисту населення та інших спеціальних заходів, з урахуванням загальних виробничих та соціально-побутових відносин територія, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, поділяється на зони, зокрема зону відчуження з визначенням характеристики для такої.
129. Таким чином, оскільки позивач здійснює як основну, так і неосновну господарську діяльність на території радіоактивного забруднення, і така діяльність передбачена переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 1997 року № 1290, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що відповідно до статті 8 Закону № 504/96-ВР працівники позивача (в тому числі з апарату) мають право на щорічні додаткові відпустки за особливий характер праці.
130. При цьому як було встановлено судами попередніх інстанцій, абзацами першим, п`ятим та шостим пункту 3.11 розділу 3 додатку 1 до Колективного договору ДСП «ЧСК», схваленого на конференції трудового колективу ДСП «ЧСК» (протокол від 12 серпня 2015 року № 1) та зареєстрованого Іванківською районною державною адміністрацією Київської області за № 673 від 27 серпня 2015 року, передбачено, що усі працівники, які перебувають у трудових відносинах з підприємством, мають право на додаткову відпустку за особливий характер праці (виконання роботи в умовах підвищеного ризику для здоров`я) відповідно до позиції 20 підрозділу «Робота з радіоактивними речовинами та джерелами іонізуючих випромінювань» розділу XXII «Загальні професії за всіма галузями господарства» додатку 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 листопада 1997 року № 1290 «Про затвердження Списків виробництв, робіт, професій і посад, зайнятість працівників, робота в яких дає право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер роботи» для працівників, які працюють у зоні відчуження та зоні безумовного (обов`язкового) відселення - 12 календарних днів.
131. Абзацами шість, вісім пункту 3.11 розділу 3 додатку 1 до Колективного договору ДСП «ЧСК», схваленого на конференції трудового колективу ДСП «ЧСК» (протокол від 12 квітня 2017 року № 24) та зареєстрованого Іванківською районною державною адміністрацією Київської області за № 8 від 21 квітня 2017 року, передбачено, що додаткова відпустка за особливий характер праці встановлюється Колективним договором відповідно додатку 2 Списку виробництв, робіт, професій і посад працівників, робота яких пов`язана з підвищеним нервово- емоційним та інтелектуальним навантаженням або виконується в особливих природних, географічних і геологічних умовах та умовах підвищеного ризику для здоров`я, що дає право на щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці.
132. Додатком 8 до Колективного договору між роботодавцем та працівниками ДСП «ЦППРВ» на 2015-2017, схваленого на зборах трудового колективу 20 травня 2015 року і 03 червня 2015 року та зареєстрованого Іванківською райдержадміністрацією за № 670 від 06 липня 2015 року (діючого на даний час), визначений Список посад та робочих місць працівників, які мають право на щорічні додаткові відпустки за особливий характер праці (пункти 21 і 22 Розділу XXII Додатку 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 17 листопада 1997 року № 1290), яким передбачено надання додаткової відпустки за особливий характер праці у кількості від 11-ти до 12-ти календарних днів в залежності від посад та робочого місця.
133. Підсумовуючи наведене колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивач, надаючи працівникам додаткові відпустки діяв у межах приписів статті 8 Закону № 504/96-ВР.
134. З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що в даній частині порушень, висновки Акту перевірки є безпідставними та неправомірними.
135. Тому суди першої та апеляційної інстанції правильно зазначили, що спірні податкові-повідомлення рішення Головного управління ДПС у Київській області від 30 вересня 2021 року № 230340717, № 230370717 і № 230390717 не відповідають критеріям правомірності, визначеним у частині другої статті 2 КАС України, є протиправними та підлягають скасуванню.
136. Отже, за результатами дослідження всіх важливих обставин у цій справі на підставі відповідних доказів, оцінка яким надана з дотриманням процесуального законодавства, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що висновки податкового органу спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
137. Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
138. В контексті встановлених обставин у цій справі, суд касаційної інстанції визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року - без змін.
На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року у справі № 320/15197/21 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. М. Яковенко
Судді І. А. Васильєва
О. О. Шишов