справа № 492/879/25
провадження № 2/492/69/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України
15 липня 2026 року м. Арциз
Арцизький районний суд Одеської області в складі: 
головуючого судді – Варгаракі С.М., 
за участю секретаря судового засідання – Богдан А.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Арцизької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
встановив:
Представниця позивача звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання їх таким, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08 січня 2004 року ОСОБА_4 та членам її сім`ї ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області було видано ордер на вищевказане житлове приміщення. Після видачі ордеру відповідачі не проживають більше п`яти років, квартира занедбана та потребує ремонту, тому позивач вважає, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням у зв`язку з чим звернувся до суду з зазначеним позовом. 
Представник позивача про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, однак в судове засідання не з`явився, але надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. У разі неявки відповідачів у судове засідання не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання двічі повідомлялися належним чином. Так, судом, відповідно до частини 6 статі 128 ЦПК України, надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідачів, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, згідно з поштовими конвертами з судовими повістками, що повернулися до суду з довідкою відділення «Укрпошти» де є позначка «адресат відсутній за вказаною адресою», що свідчить про неможливість вручення відповідачам судової повістки, та відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України, в такому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачам належним чином. Клопотання про розгляд справи за їх відсутності до суду не подали, про причини неявки у судове засідання суд не повідомляли, а також не подали до суду відзив на позов. 
Суд, також, враховує, що складовим елементом права на справедливе судочинство є судовий розгляд справи упродовж розумного строку (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) від 04 листопада 1950 року та рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Світлана Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, пункт 86; «Странніков проти України» від 03 травня 2005 року, пункт 40; «Лещенко і Толюпа проти України» та «Смирнова проти України» від 08 листопада 2005 року, пункт 54, «Антоненков та інші проти України» від 22 листопада 2005 року, пункт 41).
Суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 1 ст. ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Також, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Германії» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.
Отже відповідачі зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Враховуючи вказані факти, згоду представниці позивача, що викладена у її заяві, суд вважає за можливе, відповідно до часини 4 статті 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із житлового законодавства, пов`язані з правом особи користуватися житловим приміщенням, в якому зареєстроване її місце проживання, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Житловим Кодексом України.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
З ордеру на жиле приміщення № 1 від 08 січня 2004 року вбачається, що видано ордер ОСОБА_4 та членам сім`ї ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на право вселення в квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 6, 82).
Відповідно до відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 06-03-03/124 від 13 травня 2025 року за вищезазначеною адресою зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що також підтверджується наявними в матеріалах справи відповідями з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 7, 20, 21, 22, 83). Відповідно до акту обстеження квартири від 21 травня 2025 року квартира перебуває у занедбаному стані (а.с. 8, 84). Як слідує з довідки № 85 від 22 травня 2025 року, виданої КП «Житловик» заборгованість за управління будинком та прибудинковою територією станом на 01 травня 2025 року складає 23335,84 грн (а.с. 9, 85).
Згідно з рішенням Арцизької міської ради № 3179-VIII від 20 червня 2025 року вищезазначена квартира належить до житлового фонду комунальної власності територіальної громади м.Арциз (а.с. 12, 13, 86, 89). 
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 426674297 від 13 травня 2025 року відомості про власника квартири АДРЕСА_1 відсутні (а.с. 10, 87). З довідки Арцизької міської ради № 02-23/532 від 15 травня 2025 року вбачається, що в реєстрових книгах, які передані КП «Арцизьке БТІ» запис щодо реєстрації об`єкта нерухомості за вищевказаною квартирою відсутній (а.с. 11, 88).
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не перебувають в місцях позбавлення волі, що підтверджується листом Відділення поліції № 1 Болградського РВП ГУНП в Одеській області (а.с. 97). Згідно з листом КНП «Арцизька центральна опорна лікарня» Арцизької міської ради № 01-10/252 від 06 березня 2026 року ОСОБА_1 в період з 01 січня 2020 року по теперішній час за медичною допомогою не звертався, ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні з 01 січня 2021 року по 08 лютого 2021 року, ОСОБА_3 звертався за амбулаторною допомогою (а.с. 98-99). Відповідно до листа ІНФОРМАЦІЯ_1 № 1276/482 ОСОБА_1 перебуває на обліку у відділі, інформація щодо ТЦК та СП на військовому обліку у якому перебувають ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також про проходженням/не проходження ними військової служби на відділ не володіє (а.с. 100).
Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до статті 64 ЖК України члени сім’`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Згідно із частиною 4 статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
Стаття 71 ЖК України установлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами, згідно з частинами першою, другою якої при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору- судом.
Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, -протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.
У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті (частина 5 статті 71 ЖК України).
Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Отже, за нормами ЖК України особа втрачає право користування жилим приміщенням у разі відсутності в ньому без поважних причин понад шість місяців.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).
У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Під час вирішення спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи в жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів. Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності такої особи у жилому приміщенні понад зазначені в статті 71 ЖК України строки (постанова Верховного Суду від 26 вересня 2024 року у справі № 183/271/22 (провадження № 61-16101св23)).
Вичерпного переліку поважних причин відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів (постанова Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 182/6536/13 (провадження № 61-23089св19)).
У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк (постанова Верховного Суду від 30 листопада 2022 року в справі № 755/1139/18 (провадження № 61-6632св22)).
У постанові Верховного Суду від 03 квітня 2024 року в справі № 161/126/23 (провадження № 61-16023св23) вказано, що процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідачів понад встановлені ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, у цей строк перериває строк тимчасової відсутності. За тимчасової відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому під час розгляду позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Аналогічні за змістом висновки міститься, зокрема, в постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року в справі № 490/12384/16-ц, від 22 листопада 2018 року в справі № 760/13113/14-ц, від 26 лютого 2020 року в справі № 333/6160/17, від 18 березня 2020 року в справі № 182/6536/13-ц, від 25 серпня 2020 року в справі № 569/12832/16-ц, від 22 грудня 2021 року в справі № 758/12823/17, від 19 січня 2022 року в справі № 344/9319/19.
Будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.
Відповідно до частин 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що 08 січня 2004 року ОСОБА_4 та членам її сім`ї ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було видано ордер на житлове приміщення № 1. 
Водночас встановленими у справі обставинами підтверджується, що ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у квартирі не проживають більше шести місяців, квартира перебуває в занедбаному стані та потребує ремонту. Поважних причин відсутності відповідачів у спірному приміщенні понад встановлений законом строк судом не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, суд, оцінивши в сукупності всі добуті в судовому засіданні докази, дійшов висновку про можливість визнання відповідачів таким, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню. 
На підставі статей 4, 9, 64, 71, 72 ЖК України, статтею 29 ЦК України, керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 12, 13, 48, 76-81, 89, 128, 141, 211, 223, 247, 258-259, 263-265, 280-281, 284, 289, 353, 354 ЦПК України, суд, – 
ухвалив:
Позовну заяву Арцизької міської ради – задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідачі, яким повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення їм повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано протягом строку оскарження; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Арцизького районного суду
Одеської області        Варгаракі С.М.