Справа № 372/4196/26 
Провадження 2-2864/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2026 року  Обухівський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Тиханський О.Б. 
за участю секретаря Колісник К.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області у місті Обухів Київської області цивільну справу за позовом Київського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення незаконно одержаної допомоги по безробіттю,
ВСТАНОВИВ:
30.06.2026 представник Київського обласного центру зайнятості звернувся з позовом стягнення незаконно одержаної допомоги по безробіттю з ОСОБА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що при реєстрації в Обухівській філії Київського обласного центру зайнятості 03.11.2025р. ОСОБА_1 надала документи, передбачені Постановою КМУ від 30.03.2023р. №446 «Про затвердження Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку осіб, які шукають роботу».
В Обухівській філії Київського обласного центру зайнятості ОСОБА_1 перебувала на обліку в період з 03.11.2025р. по 22.01.2026р., як така що шукає роботу, відповідно до Порядку, їй було надано статус безробітної та встановлено допомогу по безробіттю з урахуванням страхового стажу відповідно до Законів України «Про зайнятість населення», Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття».
03.11.2025 р. ОСОБА_1 , центром зайнятості було надано статус безробітного відповідно до Закону України «Про зайнятість населення», за її особистою заявою, та призначено допомогу по безробіттю, відповідно до ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
Обухівською філією Київського обласного центру зайнятості проведена перевірка достовірності даних та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення та складено відповідний Акт розслідування № 6 від 22.01.2026. Згідно даних обміну про особу з ДРЗДСС, отриманих під час реєстрації ОСОБА_1 , дата настання права на пенсію за віком - 30.03.2026 року. Відповідно отриманих рекомендацій за результатами верифікації ОСОБА_1 отримує пенсію за віком. Для уточнення інформації, щодо дати виходу на пенсію, до Пенсійного фонду України був направлений запит, на який отримана відповідь № 21/18-01-25.02 від 22.01.2025, про те що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 03.11.2016 р. На підставі вищезазначеного акту розслідування та взявши до уваги відомості з ДРЗДСС, лист від Головного управління Пенсійного фонду України, Обухівською філією Київського обласного центру зайнятості винесено Наказ № 40/18-01-23 від 23.01.2026р. про повернення незаконно отриманих коштів ОСОБА_1 , виплаченої їй допомоги по безробіттю, в сумі 5910,97 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот десять гривень дев`яносто сім копійок) за період з 04.11.2025р. по 23.12.2025р. У добровільному порядку відповідачка вимогу не виконала, кошти не повернула.
Ухвалою судді від 02 липня 2026 року прийнято до свого провадження та призначено у справі судове засідання.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, подала до суду клопотання в якому просив проводити розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. 
Відповідачка в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала та не заперечила проти їх задоволення.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. 
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Ознайомившись та дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 03.11.2025 ОСОБА_1 звернулася до Обухівської філії Київського обласного центру зайнятості із заявою про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю (а.с.7).
Згідно з відомостями персональної картки № НОМЕР_1 , 03.11.2025 ОСОБА_1 наданий статус безробітної (а.с.9).
03.11.2025 Центр зайнятості та ОСОБА_1 підписали індивідуальний план працевлаштування безробітного (а.с. 8).
Обухівською філією Київського обласного центру зайнятості проведена перевірка достовірності даних та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення та складено відповідний Акт розслідування № 6 від 22.01.2026. Згідно даних обміну про особу з ДРЗДСС, отриманих під час реєстрації ОСОБА_1 , дата настання права на пенсію за віком - 30.03.2026 року. Відповідно отриманих рекомендацій за результатами верифікації ОСОБА_1 отримує пенсію за віком. Для уточнення інформації, щодо дати виходу на пенсію, до Пенсійного фонду України був направлений запит, на який отримана відповідь № 21/18-01-25.02 від 22.01.2025, про те що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 03.11.2016 р.
Відповідно до акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості призначення і виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття № 6 від 22.01.2026, ОСОБА_1 перебувала на обліку в статусі безробітної особи з 03.11.2025 року по 22.01.2026 року.
Згідно даних обміну про особу з ДРЗДСС, отриманих під час реєстрації ОСОБА_1 , дата настання права на пенсію за віком – 30.03.2026 року та згідно отриманих рекомендацій за результатами верифікації ОСОБА_1 отримує пенсію за віком.
Відповідно до відомостей наказу про повернення незаконно отриманих коштів Обухівської філії Київського обласного центру зайнятості №40/18-01-23 від 23.01.2026, ОСОБА_1 необхідно повернути кошти, які виплачені як допомога по безробіттю у сумі 5910,97 грн. за період з 04 листопада 2025 року по 23 грудня 2025 року (а.с.12).
05.03.2026 Київський обласний центр зайнятості надіслав відповідачу претензію про повернення незаконно отриманої допомоги (а.с.13).
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Умови виплати допомоги по безробіттю, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та пов`язуються з початком настання безробіття, тобто наданням особі статусу безробітного.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», безробітний – особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.
Згідно абз. 3 п. 4 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» підтвердження наявного страхового стажу та віку виходу на пенсію для осіб передпенсійного віку (за два роки до досягнення відповідного віку та за наявності необхідного для призначення пенсії за віком страхового стажу, визначених частинами першою - четвертою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування") здійснюється Пенсійним фондом України за зверненням територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, у порядку обміну інформацією, визначеному Пенсійним фондом України та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції.
Відповідно до п. 11 «Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення» затвердженого спільним наказом Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України від 10.09.2024р. № 23492/439/620, постановою правління Пенсійного фонду України від і0.09,2024р. № 27-1 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.09.2024р. № 1462/42807, за результатами проведення розслідування в разі виявлення невідповідності, що впливає на умови надання (поновлення) особі статусу зареєстрованого безробітного, перебування особи у статусі зареєстрованого безробітного, призначення та виплати такій особі матеріального забезпечення на випадок безробіття, складається акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості призначення і виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття згідно з додатком до цього Порядку, який підтісують посадові особи центру зайнятості, які проводили таке розслідування, а також посадові особи страхувальника.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення», до зайнятого населення належать, зокрема, особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно.
Згідно зі ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення», статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.
Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.
Відповідно до ст. 44 цього Закону, зареєстровані безробітні мають право, зокрема, на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та цього Закону.
Згідно із ч. 1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 44 вказаного Закону, зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону (зокрема щодо своєї зайнятості – діяльності, яка пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі).
Згідно із ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення», відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.
Відповідно до п. 8, 17 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення», встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу зареєстрованого безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг; також з інших підстав, передбачених Порядком реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного.
Згідно з приписами ч. 2 і абзацу 1 ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.
Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
Відповідно до ст. 36 ч. 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.
Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг, відповідно до ст. 36 ч. 3 цього Закону.
Згідно зі ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Відповідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.
Отже, закон встановлює два винятки із вказаного правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.
Тобто умовою стягнення виплаченого забезпечення є умисне невиконання застрахованою особою своїх обов`язків та зловживання ними.
З огляду на це позивач повинен довести вину відповідача у формі прямого умислу, спрямованого на свідоме неповідомлення про працевлаштування з метою незаконного отримання допомоги по безробіттю.
Аналогічний висновок висловив Верховний Суд у постановах від 19 грудня 2018 року у справі № 802/1206/17-а та від 24 квітня 2019 року у справі № 757/17820/17-ц.
Крім цього, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц зазначила, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Позивач у цій справі, як платник відповідних грошових сум, з огляду на правила статті 1215 ЦК України, повинен довести вину застрахованої особи у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про наявність нерозірваних трудових відносин з метою незаконного отримання допомоги по безробіттю.
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 26.09.2018 року у справі № 545/164/17-ц, неповідомлення особою обставини, яка не дає право їй для визнання її безробітною, свідчить про невиконання нею своїх обов`язків та, відповідно до частини третьої ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення»
Вирішуючи цей спір суд установив, що додані позивачем до позову докази підтверджують, що у спірний період часу в Обухівській філії Київського обласного центру зайнятості ОСОБА_1 перебувала на обліку в період з 03.11.2025р. по 22.01.2026р., як така що шукає роботу, відповідно до Порядку, їй було надано статус безробітної та встановлено допомогу по безробіттю з урахуванням страхового стажу відповідно до Законів України «Про зайнятість населення», Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття», з 03 листопада 2016 року отримувала пенсію за віком, про що своєчасно не повідомила центр зайнятості.
Отже, відповідач порушила покладені на неї законом обов`язки, тому сума виплаченої допомоги по безробіттю підлягає поверненню відповідачем, як така, що одержана без достатньої правової підстави.
Відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг, до їх припинення.
Згідно із зазначеним позивачем розрахунком суми допомоги по безробіттю, яка підлягає стягненню, ОСОБА_1 необхідно повернути кошти у сумі 5910,97 грн. за період з 04.11.2025 по 23.12.2025.
Оскільки відповідач у добровільному порядку не повернула зазначені кошти, ця сума коштів підлягає стягненню із неї на користь позивача у судовому порядку.
Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
З урахуванням наведеного та оцінюючи наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності та взаємному зв`язку, суд дійшов до висновку, що позов є обґрунтованим, а тому наявні підстави для його задоволення повністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 1 ст. 142 цього Кодексу у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Суд установив, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір за у сумі 3328,00 грн., згідно з платіжного доручення, що міститься у матеріалах справи. Оскільки, розгляд справи по суті не здійснювався, що підтверджено матеріалами справи, суд прийшов переконання, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить у розмірі 1664,00 грн. Разом із тим, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 1664,00 грн.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.3-13, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Позов Київського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення незаконно одержаної допомоги по безробіттю - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Київського обласного центру зайнятості незаконно одержану допомогу по безробіттю у розмірі 5910 грн. 97 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Київського обласного центру зайнятостісудовий збір у розмірі 1664 грн. 00 коп.
Повернути Київському обласному центру зайнятості (код ЄДРПОУ 03491085, адреса: 02100, м. Київ, пров. Будівельників, буд. 5 а) за рахунок коштів Державного бюджету України суму судового збору 1664 грн. 00 коп., сплаченого відповідно до платіжної інструкцією № 4573 від 24.06.2026 року, за подачу до Обухівського районного суду Київської області цієї позовної заяви.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Б. Тиханський