П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 567/1360/25
Провадження № 22-ц/4815/761/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С. 

учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю
«Фінансова компанія «Кредит-Капітал»,
відповідач – ОСОБА_1 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 12 січня 2026 року у складі судді назарука В.А., ухвалене в м. Острог Рівненської області, повний текст рішення складено 19 січня 2026 року,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначає, що 11.04.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», було укладено в електронній формі договір про споживчий кредит №5111505, відповідно до умов якого позикодавець надав відповідачу шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки позичальника кредит у розмірі 4000 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений у договорі термін. Просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 5111505 від 11.04.2021 року, у розмірі 17930 грн., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн., обґрунтовуючи вимоги невиконанням відповідачем договірних зобов`язань.

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 12 січня 2026 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 5940,00 грн. заборгованості за кредитним договором, 802 грн. 54 коп. витрат на сплату судового збору та 1500,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов`язком позичальника повернути кредит у строк та на умовах, передбачених договором, та обґрунтовано тими обставинами справи, які вказують, що такий обов`язок відповідачем як позичальником дотриманий не був. Часткове задоволення позовних вимог обумовлене фактами часткового погашення відповідачкою кредитної заборгованості, відсотків за користування кредитними коштами та комісії за видачу кредиту, в результаті чого її заборгованість перед позивачем становить 5 940,00 грн., які й стягнуто з неї на користь позивача.

Вважаючи рішення суду незаконним, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що суд відмовив у значній частині нарахування заборгованості за кредитним договором № 5111505 від 11.04.2021 року нічим це не аргументуючи. В резолютивній частині рішення суд вказав, що позов задоволено, проте фактично позов було задоволено частково. Зазначає, що 11.04.2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», було укладено в електронній формі договір про споживчий кредит №5111505, відповідно до умов якого позикодавець надав відповідачу шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки позичальника кредит у розмірі 4000 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений у договорі термін. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, у нього утворилась заборгованість, яка станом на день укладання договору відступлення прав вимоги між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», становила 17930 грн. Відповідно до Витягу з реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимоги №74-МЛ від 23.07.2021р. сума заборгованості відповідача становить 17930 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 3800 грн.; прострочена заборгованість за сумою відсотків 13490 грн.; прострочена заборгованість за комісією 640 грн. Сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором №5111505 від 11.04.2021 року було передано позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно Договору відступлення прав вимоги №74-МЛ від 23.07.2021р. Тобто після отримання права вимоги до відповідача, позивачем жодних нових сум щодо стягнення заборгованості не нараховувалося. Вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за Кредитним договором у розмірі 17930 грн. є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. З наведених підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №5111505 від 11.04.2021 року в розмірі 17930 грн..

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав. 

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 11 квітня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» було укладено договір про споживчий кредит №5111505.

Відповідно до умов вказаного договору про споживчий кредит, позикодавець надав позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки позичальника кредит у розмірі 4000 грн. (п.1.2 договору), строком на 15 днів з 11.04.2021 (п.1.3 договору) з кінцевим терміном повернення 26.04.2021 (п.1.4 договору), зі сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 800 грн., яка нараховується за ставкою 20% від суми кредиту одноразово (п.1.5.1 договору) та процентів за користування кредитом у розмірі 1500 грн., які нараховуються за ставкою 2,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.5.2 договору).

Пунктом 2.2.1 договору визначено, що позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.1.5.1-1.5.2 договору, в термін (дату) вказаний у п.1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний у п.1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною п.1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 договору.

Відповідно до п.2.2.2 кредитного договору, нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з врахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п.2.2.3 договору.

Згідно п.2.2.3 договору, проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6 (5%) договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п.1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування, визначеного п.1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 договору. Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п.2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6 Договору.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договорами, і – як наслідок – виникнення заборгованості, про стягнення якої позивач і звернувся з даним позовом до суду.

Правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18), від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20 (провадження № 61-6379св21).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов договору.

Факт видачі (перерахування) кредитних коштів в розмірі 4000 грн. підтверджується платіжним дорученням №43605692 від 11.04.2021.

Відповідно до графіку платежів, який є додатком до договору про споживчий кредит №511505 від 11.04.2021, цей графік містить розрахунок заборгованості (в тому числі суми кредиту, комісії за надання кредиту і процентів) із зазначенням дати платежу (повернення кредиту та сплати комісії та процентів), а саме: дата платежу – 26.04.2021; до сплати: кредит – 4000 грн., комісія за надання кредиту – 800 грн., проценти – 1500 грн., разом 6300 грн.

Згідно відомостей про щоденні зарахування та погашення, 11.04.2021 ОСОБА_1 було надано кредит в розмірі 4000 грн., нараховано 800 грн. комісії за оформлення кредиту, а також 200 грн. комісії за пролонгацію. 11.04.2021 відповідачкою було внесено 200 грн. на погашення тіла кредиту, сплачено 160 грн. комісії за оформлення кредиту та 200 грн. комісії за пролонгацію. Інших платежів на погашення заборгованості за кредитним договором відповідачка не здійснювала. 

Таким чином, відповідачка здійснила часткове погашення кредитної заборгованості, відсотків за користування кредитними коштами та комісії за видачу кредиту.

Із відомостей про щоденні зарахування та погашення вбачається, що нарахування процентів здійснювалося ТОВ «Мілоан» у період до 02.07.2021 року, тобто поза межами строку кредитування.

При цьому позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку кредитування відповідно до умов кредитного договору та доказів складання та доведення до відповідача оновлених графіків платежів, та в матеріалах справи такі докази, подані в порядку ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, відсутні.

Таким чином, позивачем здійснювалось нарахування процентів за користування кредитними коштами після закінчення 15-денного строку кредитування, передбаченого договором про споживчий кредит №5111505 від 11.04.2021 (п.1.3), і заявлена ним сума відсотків не відповідає згаданим умовам договору.

Верховним Судом викладена правова позиція у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, згідно якої після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такий правовий висновок підтверджено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16.

Виходячи з наведеного та враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування 15 днів, а також беручи до уваги відсутність належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку кредитування, позовні вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами підлягають частковому задоволенню, в межах строку дії кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст.515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

23.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги №74-МЛ, згідно умов якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являються боржниками ТОВ «Мілоан», зокрема, ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит №5111505 від 11.04.2021.

Відповідно до Виписки з особового рахунку за кредитним договором №5111505 від 11.04.2021, станом на 23.06.2025 загальний розмір заборгованості відповідачки становить 17930 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту – 3800 грн., прострочена заборгованість за відсотками – 13490 грн., прострочена заборгованість за комісіями – 640 грн.
Сума та розрахунок заборгованості за договором про споживчий кредит №5111505 від 11.04.2021 були передані позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно договору відступлення прав вимоги №74-МЛ від 23.07.2021.

Відповідачкою в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором вносилися грошові кошти – 200 грн. на погашення тіла кредиту, 160 грн. – комісії за оформлення кредиту та 200 грн. – комісії за пролонгацію.
Оскільки графіком платежів, який є додатком до договору про споживчий кредит №511505 від 11.04.2021, було визначено кінцеву дату повернення кредиту – 26.04.2021, а також плату за користування кредитом – комісію за надання кредиту – 800 грн., проценти – 1500 грн., а відповідачка частково зазначену заборгованість сплатила, то її заборгованість становить 5940 грн. ((4000 грн. (тіло кредиту) – 200 грн. (сплата тіла кредиту)) + 1500 грн. відсотки визначені умовами кредитного договору + 800 грн. (комісія) – 160 грн. (сплата комісії за надання кредиту) = 5940 грн.).

Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Оскільки ОСОБА_1 відповідно до умов кредитного договору взяла на себе зобов`язання повернути кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитом та комісію за надання кредиту, проте його в повній мірі не виконала, то кошти, нараховані в період строку дії договору, підлягають стягненню з неї в примусовому порядку.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності та взаємозв`язку із нормами закону, якими ті врегульовані, апеляційний суд приходить до переконання про наявність підстав для стягнення зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості у розмірі, що не була нею сплачена на виконання своїх зобов`язань за кредитним договором включно із відсотками в межах строку кредитування у розмірі 5 940,00 грн..

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» залишити без задоволення.

Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 12 січня 2026 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 серпня 2026 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.
Судді: Хилевич С. В. 
Шимків С. С.