Справа № 134/847/26
2/134/594/2026
Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України
23 липня 2026 року с-ще Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області
у складі: головуючої судді Кантонистої О.О.
за участю: секретаря судового засідання Чорної В.В.
представника позивачки – адвоката Купрія О.М.
представника відповідача – адвоката Панасюка В.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Крижопіль цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Крижопільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом,
встановив:

20 травня 2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Купрій О.М., звернулася до суду з позовом до Крижопільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований на АДРЕСА_1 .
Позов мотивовано тим, що зазначене домоволодіння належало до суспільної групи господарств «колгоспний двір», головою якого станом на 15 квітня 1991 року була ОСОБА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. За життя вона склала заповіт, посвідчений 24 вересня 1993 року секретарем виконавчого комітету Крикливецької сільської ради Крижопільського району Вінницької області за р.№ 20, яким заповіла ОСОБА_1 усе належне їй майно. 
На підставі зазначеного заповіту ОСОБА_1 отримала у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, а саме на майновий пай та право на земельну частку (пай).
Разом із тим відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок позбавляє позивачку можливості оформити спадкові права на це нерухоме майно, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду.
Ухвалою судді Крижопільського районного суду від 22 травня 2026 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Окрім того, вирішено питання про витребування доказів.
Ухвалою Крижопільського районного суду від 16 червня 2026 року підготовче засідання відкладено у зв`язку із витребуванням доказів за клопотанням представника позивачки.
Ухвалою Крижопільського районного суду від 08 липня 2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 23 липня 2026 року.
У судовому засіданні представник позивачки – адвокат Купрій О.М. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов. Додатково пояснив, що державний нотаріус Деревянчук Л.В. відмовилася видати письмову постанову про відмову в оформленні спадкових прав на спірний житловий будинок. Звернутися до іншого нотаріуса з цього питання позивачка не може, оскільки спадкова справа заведена Крижопільською державною нотаріальною конторою. 
Представник відповідача – адвокат Панасюк В.Б. щодо вирішення спору поклався на розсуд суду.
Заслухавши представників сторін та дослідивши надані докази, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований на АДРЕСА_1 , побудований у 1969 році, що підтверджується технічним паспортом на дане будинковолодіння, виготовленим 01 травня 2026 року.
Відповідно до довідки Крикливецького старостинського округу Крижопільської селищної ради від 14 квітня 2026 року № 88 у погосподарській книзі № 10 Крикливецької сільської ради за 1991-1995 роки за об`єктом № 733 обліковувалося домоволодіння на АДРЕСА_1 . Станом на 15 квітня 1991 року зазначене домоволодіння належало до суспільної групи господарств «колгоспний двір». До складу двору входила ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була головою домогосподарства.
Згідно з повідомленням КП «Тульчинське МБТІ» від 16 квітня 2026 року № 604 станом на 31 грудня 2012 року відомості про реєстрацію права власності на спірний житловий будинок відсутні.
Правовідносини щодо будівництва житлових будинків і набуття прав на них до 15 квітня 1991 року регламентувалися нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року.
Відповідно до ст. 86 ЦК УРСР 1963 року право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.
Відповідно до роз`яснень, даних у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про власність», застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема:
- право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні;
- розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних;
- згідно зі ст. 4 Постанови ВРУ «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.
Отже, до введення в дію Закону України «Про власність» частка майна померлого члена колгоспного двору з майна колгоспного двору не виділялась. Майно колгоспного двору спадкувалось тільки в разі смерті останнього члена колгоспного двору. Такий порядок спадкування поширювався на випадки припинення колгоспного двору з цих підстав до 01 липня 1990 року. У разі смерті одного з членів колгоспного двору, спадщина на спільне майно господарства за наявності інших його членів, не відкривалась. Це було можливим лише після смерті останнього члена двору.
Оскільки спірне домоволодіння належало до суспільної групи господарств «колгоспний двір», а ОСОБА_2 була головою та єдиним членом цього двору, зазначене майно належало їй на праві власності та після її смерті увійшло до складу спадщини.
Згідно з пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила Книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.
Відповідно до роз`яснень, даних в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.
Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_2 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та була прийнята ОСОБА_1 у порядку, передбаченому ЦК УРСР 1963 року, до спірних спадкових правовідносин застосовуються норми цього Кодексу.
Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за законом і за заповітом.
Згідно з ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.
Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким згідно ст. 525 цього Кодексу є день смерті спадкодавця.
За змістом частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, як у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, що означає можливість спадкоємця мати майно у своєму віданні, вчинення ним відповідних дій стосовно зазначеного майна до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Крижопіль Вінницької області. На день смерті вона була зареєстрована та проживала одна за адресою: АДРЕСА_1 .
За життя ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений 24 вересня 1993 року секретарем виконавчого комітету Крикливецької сільської ради Крижопільського району Вінницької області за р.№ 20, яким заповіла усе належне їй майно ОСОБА_1 
24 вересня 2004 року за заявою позивачки Крижопільська державна нотаріальна контора завела спадкову справу № 549 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . Того ж дня державний нотаріус видала на ім`я позивачки свідоцтво про право на спадщину, відповідно до якого до складу успадкованого майна увійшли майновий пай та право на земельну частку (пай).
Таким чином, ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею за заповітом до майна померлої ОСОБА_2 , яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину.
До складу спадщини після смерті ОСОБА_2 увійшов належний їй як єдиному члену колгоспного двору житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований на АДРЕСА_1 .
Відповідно до роз`яснень, даних в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Враховуючи, що ОСОБА_2 у встановленому законом порядку набула право власності на спірний житловий будинок, однак за життя не отримала правовстановлюючого документа на нього, а заповітом від 24 вересня 1993 року заповіла все належне їй майно ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання за позивачкою в порядку спадкування за заповітом права власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований на АДРЕСА_1 .
Суд враховує, що державний нотаріус Крижопільської державної нотаріальної контори за місцем заведення спадкової справи № 549, попри звернення позивачки, не надала їй постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. За наявності раніше заведеної спадкової справи документи щодо оформлення спадкових прав подаються за місцем її заведення. Тому ненадання нотаріусом письмової постанови, яке не залежало від волі позивачки, за встановлених у цій справі обставин не може бути самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Вимог про стягнення судових витрат позивачка не заявляла.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, суд –
ухвалив:

Позов  ОСОБА_1 задовольнити. 
Визнати за  ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Крижопіль Вінницької області, право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа 76,2 кв. м, житлова площа 54,9 кв. м, склад будівель і споруд: житловий будинок – «А», прибудова – «А1», вхідний майданчик – «а», літня кухня – «Б», гараж – «б», сарай – «В», сарай – «в», погріб – «Г», сарай – «г», сарай – «Д», вбиральня – «Т», огорожа – «1, 2, 3»).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивачка:  ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач: Крижопільська селищна рада Тульчинського району Вінницької області, місцезнаходження: вул. Героїв України, 61, селище Крижопіль Тульчинського району Вінницької області, код ЄДРПОУ 04325940.
Повний текст рішення складено 03 серпня 2026 року.

Суддя: