РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
15 липня 2026 р.  Справа № 120/13837/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) 
до: Головного управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21005)
Державної податкової служби України (пл. Львівська, 8, м. Київ, 04053) 
про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі – відповідач 1), Державної податкової служби України (далі – відповідач 2) про (з урахуванням уточненої позовної заяви) визнання протиправними скасування податкових повідомлень-рішень відповідача 1 №6976232-2414/0204-UA05040150000077146 від 11.06.2024, №3261488-2408-0204-UA05040150000077146, а також рішення відповідача 2 №25024/6/99-00-06-01-02-06 від 28.08.2025.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 20.05.2025, отримавши інформацію з онлайн-сервісу «Опендабот» (витяг №31959952), він дізнався про наявність обтяження всього належного йому рухомого майна у вигляді податкової застави, накладеної Головним управлінням ДПС у Вінницькій області, на суму 46 668,26 грн. Надалі з електронного кабінету платника податків позивач отримав податкові повідомлення-рішення від 11.06.2024 №6976232-2414-0204-UA05040150000077146 та від 14.05.2025 №3261488-2408-0204-UA05040150000077146, якими йому визначено податкові зобов`язання з орендної плати за земельну ділянку площею 0,1919 га, кадастровий номер 0524184200:02:001:0003, цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Не погоджуючись із зазначеними рішеннями, позивач подав скаргу до Державної податкової служби України на підставі ст. 56 Податкового кодексу України. Рішенням ДПС від 28.08.2025 №25024/6/99-00-06-01-02-06 скаргу задоволено частково податкове повідомлення-рішення від 14.05.2025 скасовано лише в частині нарахованого податку на суму 21,06 грн, а в іншій частині залишено без змін. Позивач вважає, що податкові повідомлення-рішення та рішення ДПС є протиправними, оскільки 17.12.2021 він відчужив будівлю АЗС, розташовану на зазначеній земельній ділянці, товариству «Калинівкаміжрайагротехсервіс». Відповідно до нового власника одночасно перейшло право оренди земельної ділянки, а відтак з цього моменту у позивача припинився статус орендаря та обов`язок сплачувати орендну плату. Посилаючись також на положення ст. 93, 141 Земельного кодексу України та пп. 37.3.3 Податкового кодексу України, позивач зазначає, що втратив ознаки платника орендної плати за землю, а тому спірні ППР та рішення ДПС підлягають скасуванню.
Ухвалою від 06.10.2025 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, цією ухвалою у відповідача витребувано докази направлення позивачеві податкового повідомлення-рішення від 11.06.2024 №6976232-2414-0204-UA05040150000077146.
19.02.2024 року за вх.№10003/24 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведені заперечення проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач вказує, що за результатами аналізу інформації Ободівської сільської ради та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 02.07.2025 право оренди земельної ділянки площею 2,7031 га (кадастровий номер 0524184200:02:001:0003), розташованої в с. Ободівка по вул. Ватутіна, 2а, зареєстроване за позивачем. Відповідач наголошує, що відповідно до приписів Земельного кодексу України право оренди виникає з моменту його державної реєстрації. Попри посилання позивача на подання заяви від 25.06.2024 про розірвання договору оренди та клопотання іншого підприємства щодо оренди цієї ділянки, жодних рішень про припинення договору з позивачем чи укладення нового договору сільська рада не приймала, а сам проєкт рішення не є правовим актом і не припиняє правовідносин. З огляду на це, обов`язок зі сплати орендної плати за 2024 та 2025 роки у загальному розмірі 46 668,26 грн та 52 268,45 грн відповідно, які були автоматично нараховані в системі АІС «Податковий блок» на підставі чинного договору та нормативної грошової оцінки землі, покладається саме на позивача. Враховуючи наведене, відповідач вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
На виконання вимог вказаної ухвали, 20.10.2025 відповідачем надано до суду рекомендоване повідомлення про вручення позивачеві 22.06.2024 оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 11.06.2024.
Ухвалою суду від 04.11.2025 позовну заяву залишено без руху після відкриття провадження та надано позивачеві строк для усунення недоліків шляхом надання обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до суду в частині оскарження податкового повідомлення-рішення від 11.06.2024 №6976232-2414-0204-UA05040150000077146, із доказами поважності причин його пропуску, а також надання уточненої позовної заяви із уточненим суб`єктним складом відповідачів.
11.11.2025 до суду від позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, а також уточнена позовна заява.
Ухвалою суду від 12.11.2025 позовну заяву в частині позовних вимог щодо оскарження податкового повідомлення-рішення від 11.06.2024 №6976232-2414-0204-UA05040150000077146 залишено без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України.
Іншою ухвалою від 12.11.2025 судом вирішено продовжувати розгляд справи №20/13837/25 в межах позовних вимог щодо оскарження податкового повідомлення-рішення від 14.05.2025 №3261488-2408-0204-UA05040150000077146, а також рішення Державної податкової служби України №25024/6/99-00-06-01-02-06 від 28.08.2025.
13.11.2025 за вх.№71968/25 до суду від відповідача 1 надійшли додаткові пояснення.
Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.
03.08.2018 між Ободівською сільською радою та ТОВ «ГЛОБАЛ ЕНЕРДЖИ» укладено договір оренди земельної ділянки площею 0, 1919 га з кадастровим номером 0524184200:02:001:0003 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (розміщення АЗС). Право оренди зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.09.2018, номер запису про інше речове право 28043005. 
Додатковою угодою №1 від 08.12.2021, укладеною між Ободівською сільською радою та ОСОБА_1 , внесено зміни до вищевказаного договору оренди землі та замінено сторону орендаря із ТОВ «ГЛОБАЛ ЕНЕРДЖИ» на ОСОБА_1 . 
Надалі, між ОСОБА_2 та ТОВ «КАЛИНІВКАМІЖРАЙАГРОТЕХСЕРВІС» укладено договір купівлі-продажу від 17.12.2021 та відчужено на користь ТОВ будівлю АЗС, розташовану на земельній ділянці площею 0,1919 гa з кадастровим номером 0524184200:02:001:0003.
Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав не нерухоме майно право власності на будівлю автозаправної станції площею 13, 8 кв. м, що розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 0524184200:02:001:0003, цільове призначення «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі», площею 0, 1919 га, зареєстровано 17.12.2021 за ТОВ «КАЛИНІВКАМІЖРАЙАГРОТЕХСЕРВІС».
З листа Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області від 18.08.2025 №165 слідує, що 20.08.2024 ТОВ «КАЛИНІВКАМІЖРАЙАГРОТЕХСЕРВІС» подано клопотання про укладення договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 0524184200:02:001:0003, цільове призначення «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі», площею 0, 1919 га. Відділами земельних ресурсів, житлово-комунального господарства, комунальної власності, архітектури, будівництва та благоустрою Ободівської сільської ради підготовлений проект рішення «Про укладення договору оренди земельної ділянки площею 0,1919га в с. Ободівка вул. Михайла Грушевського 2А із ТОВ «Калинівкаміжрайагротехсервіс»» та відповідні аналітичні висновки до нього. Проте вказаний проект рішення не розглянутий на засіданні постійної комісії з питань земельних відносин, навколишнього середовища, екології та благоустрою Ободівської сільської ради, висновків та рекомендацій по вказаному проекту рішення комісією не складено, оскільки засідання комісії не проводяться вже протягом тривалого часу.
Також 25.06.2024 позивач звертався до Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області із заявою про розірвання договору оренди землі у зв`язку із продажем нерухомого майна.
Водночас проект рішення «Про припинення права користування земельною ділянкою площею 0,1919 га, кадастровий номер 0524184200:02:001:0003, що розташована в АДРЕСА_2 та розірвання договору оренди землі б/н від 03.08.2018 із гр. ОСОБА_1 » неодноразово виносився на розгляд засідань чергових та позачергових сесій Ободівської сільської ради, зокрема на розгляд 2 пленарного засідання 61 позачергової сесії 8 скликання, яке було скликане 10.09.2025 розпорядженням сільського голови №152 від 08.09.2025. Заплановане 10.09.2025 пленарне засідання 61 позачергової сесії 8 скликання не відбулося як і всі попередні засідання, на розгляд яких виносився вищевказаний проект рішення у зв`язку із відсутністю кворуму (неявкою окремих депутатів на засідання сесії). Наведене підтверджується листом Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області від 11.09.2025 №172.
14.05.2025 відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення №3261488-2408-0204-UA05040150000077146, яким позивачеві визначено зобов`язання зі сплати орендної плати щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0524184200:02:001:0003, площею 0,1919 га за 2025 рік в розмірі 52 268, 45 грн. 
Не погоджуючись з цим рішенням позивач оскаржив його в адміністративному порядку до ДПС України шляхом подання скарги від 24.06.2025.
За результатами розгляду скарги ДПС України прийнято рішення №25024/6/99-00-06-01-02-06 від 28.08.2025, яким податкове повідомлення-рішення №3261488-2408-0204-UA05040150000077146 скасовано в частині нарахованого земельного податку на сумі 21, 06 грн, в інші частині зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін, тобто скаргу задоволено частково.
Вважаючи протиправними податкове повідомлення-рішення відповідача 1 №3261488-2408-0204-UA05040150000077146 від 14.05.2025 та рішення відповідача 2 №25024/6/99-00-06-01-02-06 від 28.08.2025, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.
Ч. 2 ст. 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі – ПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що плата за землю обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
За підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельний податок обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).
Землекористувачі юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), які користуються земельними ділянками державної та комунальної власності: на праві постійного користування; на умовах оренди.
Відповідно до підпунктів 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками плати за землю є платники орендної плати землекористувачі (орендарі) земельних ділянок державної та комунальної власності на умовах оренди.
Згідно з підпунктом 270.1.2 пункту 270.1 статті 270 ПК України об`єктом оподаткування платою за землю є об`єкти оподаткування орендною платою земельні ділянки державної та комунальної власності, надані в користування на умовах оренди.
За правилами пункту 287.7 статті 287 ПК України у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).
Частиною 1 та 2 статті 120 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.
У разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі.
При вчиненні правочину, який передбачає перехід права власності на частку у праві спільної власності на такий об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.
Статтями 125 і 126 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта на праві оренди, до набувача такого об`єкта одночасно переходить право оренди земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) зазначеного об`єкта, розміщеного на земельній ділянці, крім випадків, визначених частиною четвертою цією статті, а також з урахуванням вимог частини шістнадцятої статті 120 Земельного кодексу України. Волевиявлення орендодавця, відчужувача (попереднього власника), набувача такого об`єкта та внесення змін до договору оренди із зазначенням нового орендаря земельної ділянки не вимагаються.
Зазначені норми права дають можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.
Як встановлено судом, позивач відчужив 17.12.2021 на користь іншої юридичної особи об`єкт нерухомого майна – автозаправну станцію, що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 0524184200:02:001:003, площею 0, 1919 га, яка перебуває у позивача в оренді на підставі додаткової угоди №1 від 08.12.2021, укладеної до договору оренди від 03.08.2018.
Згідно правового висновку сформованого Верховним Судом у постанові від 28.02.2023 у справі №160/16529/21, у розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.6 статті 287 ПК України, платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.
Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду.
Така правова позиція є сталою та вже була висловлена Верховним Судом України у постанові від 08.06.2016 (справа №21-804а16) та постанові від 12.09.2017 (справа №21-3078а16), а також Верховним Судом у постановах від 31.01.2018 (справа №825/308/17), від 19.06.2018 (справа №822/2696/17), від 21.03.2019 (справа №826/15276/17), від 17.12.2019 (справа № 804/4739/16).
Таким чином, на усіх власників чи користувачів земельними ділянками покладається обов`язок із плати за землю, зокрема у вигляді земельного податку. При цьому у разі набуття права власності чи оренди на нерухоме майно обов`язок із сплати земельного податку або орендної плати покладається на власника/орендаря нерухомого майна, незалежно від факту оформлення права власності чи користування відповідною земельною ділянкою.
Отже, у зв`язку з відчуженням позивачем нерухомого майна до покупця в силу закону перейшов встановлений податковим законом обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку (орендної плати), на якій розташоване набуте ним майно.
Відтак, позивач у даному випадку, починаючи з 17.12.2021, не є землекористувачем земельної ділянки з кадастровим номером 0524184200:02:001:003 площею 0, 1919 га, на якій розташоване відчужене нерухоме майно і не може бути належним платником орендної плати за землю, відповідно, у нього відсутній обов`язок щодо сплати орендної плати.
Зазначене свідчить про протиправність прийнятого відповідачем 1 податкового повідомлення-рішення №3261488-2408-0204-UA05040150000077146 від 14.05.2025. Відтак позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог в частині рішення відповідача 2 №25024/6/99-00-06-01-02-06 від 28.08.2025, прийнятого за результатами розгляду скарги, то суд зазначає наступне.
Стаття 56 ПК України регулює питання оскарження рішень контролюючих органів.
Так, указаною статтею встановлено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. У разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, такий платник має право звернутися із скаргою про перегляд цього рішення до контролюючого органу вищого рівня.
Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій або електронній формі засобами електронного зв`язку (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.
Скарги на рішення територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, подаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Із наведених норм права вбачається, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.
Проте ці рішення, дія або бездіяльність у будь-якому випадку повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.
У свою чергу неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.
Отже, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Водночас, відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб`єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.
При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.
Отже, рішення суб`єкта владних повноважень є таким, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, таке рішення прийнято владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюване рішення є юридично значимим, тобто таким, що має безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.
Рішення ДПС України №25024/6/99-00-06-01-02-06 від 28.08.2025 про результати розгляду скарги у цій справі не є юридично значимими для позивача, оскільки зазначене рішення не має безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку, отже, саме по собі не породжує для позивача настання будь-яких юридичних наслідків та не впливає на його права та обов`язки.
Враховуючи наведене позовні вимоги в частині оскарження такого рішення не підлягають задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн.
Відтак поверненню позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сума у розмірі 605, 60 грн.
Керуючись ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 245, 246, 255, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Позову заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області та Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області №3261488-2408-0204-UA05040150000077146 від 14.05.2025.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з Головного управління ДПС у Вінницькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605, 60 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач 1: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21005, код ЄДРПОУ ВП 44069150)

Відповідач 2: Державна податкова служба України (пл. Львівська, 8, м. Київ, 040530, код ЄДРПОУ 43005393)

Повний текст рішення складено та підписано суддею 15.07.2026 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна