Справа №567/1026/26
Провадження №1-кп/567/131/26

В И Р О К 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2026 року 	м.Острог	

Острозький районний суд Рівненської області у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1 
секретар ОСОБА_2 

з участю прокурора ОСОБА_3 
потерпілої ОСОБА_4 
обвинуваченого ОСОБА_5 

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за №12026186170000028 від 20.04.2026 р. по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Копашнево Хустського району Закарпатської області, громадянина України, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , розлученого, тимчасово не працюючого, раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -

в с т а н о в и в:

19 квітня 2026 року близько 20:45 год. ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на подвір`ї за місцем спільного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, у присутності своїх малолітніх дітей, умисно вчинив фізичне насильство стосовно своєї колишньої дружини ОСОБА_4 , 1983 року народження, з якою перебуває у сімейних відносинах в розумінні п.2 ч.2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а саме наніс не менше двох ударів долонею руки та ногою по лівій ділянці голови та правій стопі ОСОБА_4 , чим заподіяв останній тілесні ушкодження у вигляді синців на лівій щоці та синець на правій стопі по зовнішній поверхні, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 43 від 20.05.2026 р., відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України визнав повністю, підтвердив обставини, викладені у складеному відносно нього обвинувальному акті, та пояснив, що 19.04.2026 року близько 20:45 год. він у стані легкого алкогольного сп`яніння перебував по місцю спільного проживання з потерпілою ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , де між ними виник конфлікт на побутовому грунті, в ході якого він завдав потерпілій декілька ударів долонею руки по лівій ділянці голови та ногою по правій стопі. Конфлікт розпочався у житловому будинку та в подальшому продовжився на подвір`ї. Під час конфлікту були присутні їх двоє малолітніх дітей. Після завершення конфлітку він пішов з подвір`я додому, а потерпіла ОСОБА_4 викликала працівників поліції. Вказав, що на даний час він примирився з потерпілою, про вчинене шкодує, просив суворо не карати, пояснив, що спроможний сплатити штраф.  
В судовому засіданні встановлено, що обставини справи встановлені даним вироком, а саме місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінального правопорушення, форма вини і мотиви кримінального правопорушення ніким з учасників судового розгляду не оспорюються.
Визнавши недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин та за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд вважає, що дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч.1 ст.125 КК України, тобто умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень.
При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.
Суд пересвідчився, що позиція учасників судового розгляду щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками.
Відповідно до ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Виходячи з засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого і зокрема те, що відповідно до ст.12 КК України обвинуваченим скоєно кримінальний проступок.
Беручи до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_5 , суд враховує, що він розлучений, офіційно не працевлаштований, за віком та станом здоров`я є працездатним, по місцю проживання характеризується посередньо, на утриманні має неповнолітніх дітей. 
Згідно довідки КНП «Острозька багатопрофільна лікарня» №53 від 29.04.2026 р. ОСОБА_5 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.
ОСОБА_5 вперше притягується до кримінальної відповідальності. 
Відповідно до ст.66 КК України суд враховує, що обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
В той же час, відповідно до ст.67 КК України, обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_5 є вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини, вчинення кримінального правопорушення щодо колишнього подружжя, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити в межах санкції ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу, що буде відповідати не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, буде обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Цивільний позов не заявлявся.
Речові докази та процесуальні витрати на залучення експерта відсутні. 
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався, клопотань щодо обрання запобіжного заходу не заявлено.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.100, 122, 124, ч.3 ст.349, ст.ст.370, 374 КПК України, -
у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Острозького районного суду	ОСОБА_1