Справа № 336/9516/25
Пр. 2/336/583/2026 
07.07.26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2026 року           м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя в складі: головуючого судді Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання Коваль О.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі у порядку загального позовного провадження цивільну справу №336/9516/25 за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, про позбавлення батьківських прав, 
за участі позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки адвоката Мартинишина П.В., -

В С Т А Н О В И В :

29.09.2025 за допомогою засобів поштового листування представник позивачки адвокат Мартинишин П.В. звернувся до суду із вказаною позовною заявою в інтересах ОСОБА_1 , за змістом якої просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно її дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За змістом позову позивачка є рідною бабою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти мешкають разом зі ОСОБА_1 , перебувають на її утриманні. Фактично позивачка виконує всі батьківські обов?язки по вихованню дітей, створює всі необхідні умови для їх всебічноо розвитку. З травня 2025 року діти тимчасово влаштовані в сім?ю ОСОБА_1 відповідно до наказу служби (управління) у справах дітей ЗМР, оскільки матір дітей ОСОБА_4 самоусунулась від виконання батьківських обов?язків. Батько дітей був військовослужбовцем під час воєнного стану за мобілізацією, під час виконання бойового завдання загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Сторона позивача стверджує, що відповідачка, яка є донькою ОСОБА_1 , зловживає алкогольними напоями, не працевлаштована, не здатна створити для дітей належні умови навчання й розвитку. Так, протягом часу проживання дітей із бабою та її чоловіком ОСОБА_5 матір не виявляє інтересу до них, матеріально не утримує, нехтуючи батьківськими обов?язками, адже будь-які сімейні цінності не мають для ОСОБА_4 значення. Відповідачка не піклується про дітей, не виявляє зацікавленості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров?я, не турбується про фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя. ОСОБА_4 не підтримує спілкування із дітьми, не надає їм доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виґвляє інтересу до їх внутрішнього світу. Відсутність усвідомленого ставлення до виховання та розвитку дітей відповідачка виявляла з часу їх народження, декілька разів відвідувала медичний заклад та заклади освіти у стані алкогольного сп?яніння, як стверджується стороною позивача. Проблема зі вживанням спиртних напоїв погіршилась з народженням другої дитини. З січня 2025 року місцезнаходження ОСОБА_4 позивачці невідомо.
На підставі наведеного, виходячи з інтересів дітей, оскільки відповідачка свідомо самоусунулась від виконання батьківських обов`язків з виховання, розвитку, навчання, лікування та матеріального забезпечення сина та доньки, не виходять на зв`язок, з підстав, передбачених ст. 19, 164, 165 СК України, представник позивача, діючи в інтересах довірительки, просить задовольнити позов.
Ухвалою судді від 21.10.2025 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено дату, час і місце проведення підготовчого засідання, строки для подання заяв по суті справи, а також зустрічного позову. 
Ухвалою суду від 07.01.2026 постановлено закрити підготовче провадження у цивільній справі та призначити її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомити учасників справи шляхом надіслання судових повісток. Клопотання сторони позивача про виклик свідків відповідно до наведеного у клопотанні переліку задоволено. Свідків попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду. Клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. В порядку витребування доказів зобов`язано орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району надати до суду висновок щодо розв`язання спору (доцільності/недоцільності) позбавлення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно її дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зобов`язатно сторону позивача забезпечити явку дітей для здійснення їх опитування під час розгляду справи. Крім того, судом постановлено виклик відповідачки здійснити через розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
Згідно з мотивувальною частиною ухвали суду для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті суд встановлює наступний порядок з`ясування обставин, а також порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті: вислухати пояснення учасників справи та їх представників, дослідити письмові докази, зокрема, висновок органу опіки на піклування, здійснити допит свідків, а також опитати дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Порядок розгляду справи змінений судом 25.06.2026, оскільки під час дослідження доказів встановлено, що діти брали участь під час засідання комісії з питань захисту прав дитини, висловлювали свою думку та були опитані з питань самоусунення відповідачки від виконання батьківских обов?язків. Крім того, на переконання суду, з урахуванням позиції сторони позивача, доведеності факту тимчасового влаштування дітей у родину позивачки, загибелі батька, їх виклик до суду для опитування може мати негативний вплив на емоційний стан.
Сторона позивача під час розгляду справи підтримала позовні вимоги, просила задовольнити позовну заяву з підстав, зазначених у позовній заяві. Позивачка наголосила, що за життя батько дітей ОСОБА_6 приділяв їм увагу, цікавився питаннями їх розвитку та виховання.
Судом за відсутності заперечень сторони позивача визнано за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності представника третьої особи, беручи до уваги наявний у справі висновок, поданий районною адміністрацією ЗМР по Шевченківському району як органом опіки та піклування.
Відповідачка в судовому засіданні присутня не була, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась неодноразово та належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України згідно з ч.10 ст.187 ЦПК України, засобами поштового листування за адресою реєстрації як внутрішньо переміщеної особи. Конверти із ухвалою суду, судовими повістками повернулись до суду із приміткою «адресат відсутній». ОСОБА_4 отримувала сповіщення про дату, час та місце розгляду справи засобами мобільного зв?язку, відповідні довідки наявні у справі. Так, відповідачка не скористалась своїм правом на подання відзиву відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, жодних заяв або клопотань до суду не подавала, маючи достатньо часу для висловлення заперечень проти позовних вимог. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Зустрічної позовної заяви та інших заяв по суті справи сторонами подано не було. Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було за відсутності клопотань учасників справи. 
Ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
На підставі встановлених обставин та у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку сторони позивача, а саме відсутність заперечень сторони позивача щодо відповідного порядку розглядц справи, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив 25.06.2026 вирішувати справу на підставі наявних у ній доказів, а саме постановив ухвалу згідно з ч.1 ст.281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку.
Розглянувши позовну заяву, з`ясувавши правовідносини між сторонами та перевіривши їх наявними письмовими доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких встановлених судом фактичних обставинах справи та відповідних їм правовідносин.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , як видно за даними паспорта громадянина України НОМЕР_1 , виданого 07.12.2000. За даними акта про фактичне місце проживання мешканців для вирішення соціально-побутових питань, складеного головою квартального комітету №117 Шевченківського району м.Запоріжжя 10.09.2025, до складу сім?ї ОСОБА_1 входять її чоловік ОСОБА_5 , онуки ОСОБА_7 , 2003 р.н., ОСОБА_2 , 2013 р.н., ОСОБА_3 , 2016 р.н. Акт складено із врахуванням свідчень сусідів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , засвідчено їх підписами, а також головою квартального комітету ОСОБА_10 , видано для служби у справах дітей. Також до справи долучено виключно позитивну характеристику позивачки за місцем проживання, за даними якої, серед іншого, саме вона опікується дітьми (онуками).
Позивачка є матір?ю ОСОБА_11 , що підтверджено даними засвідченої копії свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 02.03.1991, виданого повторно. У зв?язку іх укладенням шлюбу 14.06.2003 ОСОБА_12 змінила прізвище на « ОСОБА_13 », як видно з даних свідоцтва про одруження НОМЕР_3 від 14.06.2003, після чого на « ОСОБА_14 », що встановлено згідно з відомостями свідоцтва про шлюб НОМЕР_4 від 12.07.2013. 
Так, батьки дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 12.07.2013. У цивільній справі № 336/4611/21, пр. 2/336/3474/2021 Шевченківським районним судом м.Запоріжжя 27.09.2021 ухвалено рішення за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 28.10.2021.
Згідно з мотивувальною частиною рішення суду, з 12.07.2013 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 , зареєстрованим Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис 230. Від шлюбу сторони мають двох дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , зареєстрованим Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, та ОСОБА_3 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 , зареєстрованим Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Шлюб між сторонами відповідно до даного рішення розірвано (веб-посилання на текст судового рішення в ЄДРСР: https://reyestr.court.gov.ua/Review/99909421).
Відповідно, й за даними засвідчених копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_5 від 09.06.2017 (виданого повторно) та НОМЕР_6 від 31.01.2017, досліджених судом, батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . Актові записи про народження складені Шевченківським районним у м.Запоріжжі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області.
Згідно з наказами служби (управління) у справах дітей ЗМР №2017, 2018 від 05.05.2025, за заявою ОСОБА_1 , оскільки відповідачка ОСОБА_4 , яка є матір?ю ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , самоусунулась від виконання своїх батьківських обов?язків, батько дітей ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено відповідним свідоцтвом про смерть НОМЕР_7 від 23.06.2023 (долучено до справи у копії, видано повторно), з метою захисту прав та інтересів дітей, позбавлених батьківського піклування, їх тимчасово влаштовано в родину баби ОСОБА_1 на період з 05.05.2025 по 05.11.2025. 
Згідно з довідкою в.о.директора закладу дошкільної освіти (ясла-садок №100 «Гармонія») зМР від 17.09.2025, ОСОБА_1 дійсно приймала участь у вихованні онуки ОСОБА_3 , яка була вихованкою закладу з 16.08.2019 по 08.06.2023. ОСОБА_1 та дідусь ОСОБА_3 . ОСОБА_5 постійно приводили та забирали дитину з закладу, були присутні на батьківських зборах, святах, брали участь у життєдіяльності групи. Коли дитина перебувала вдома та її приводила матір дитина не мала охайного зовнішнього вигляду на відміну від часу перебування у баби.
За даними характеристики ОСОБА_2 за місцем навчання за підписом директора та класного керівника Запорізької гімназії №68 ЗМР від 17.09.2025, дитина виховується у неповній сім?ї, батько - воїн ЗСУ загинув на російсько-українській війні. Останнім часом матр делегувала виховання сина бабусі, попередила класного керівника, що буде відсутня довгий час, тому хлопчиком займатиметься бабуся, з якою він мешкає. Хлопець доглянутий, одягнутий за сезоном, одяг чистий, охайний, усім необхідним шкільним приладдям забезпечений. Тотожні відомості наведені у характеристиці за місцем навчання ОСОБА_3 , яка у 2025-2026 навчальному році відвідувала 3-Б клас вказаної гімназії. В останній характеристиці наголошено, що матір дитини із класним керівником не спілкується, успішністю дитини не цікавиться, на телефонні дзвінки не відповідає, батьківські збори не відвідує. До школи дитину приводить та забирає бабуся ОСОБА_1 , дідусь або старший брат.
Як видно з відповіді на адвокатський запит адвоката Мартинишина П. від 22.09.2025 директор КНП «Лівобережний центр первинної медико-санітарної допомоги №2» ЗМР, - з січня 2025 року діти ОСОБА_2 , ОСОБА_3 мешкають за адресою реєстрації ОСОБА_1 , яка і займається їх вихованням та лікуванням онуків. За цей період мати до медпрацівників підприємства з питань здоров?я дітей не зверталась, участь у вихованні і лікуванні не приймала. 
Встановлені судом обставини нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов?язками також знайшли своє відображення у висновку органу опіки та піклування, підготовленому та наданому до суду на виконання вказаної вище ухвали. Так, за даними висновку районної адміністрації ЗМР по Шевченківському району від 03.02.2026, окрім аналізу вищенаведених судом у даному рішенні доказів, зазначено, що відповідачка за місцем реєстрації не мешкає, її місцезнаходження невідомо. Під час візитів до родини відповідачки вдома жодного разу не було. Діти брали участь на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, повідомили комісії, що з матір?ю взагалі не спілкуються, вона їм не дзвонить, не пише, не вітає зі святами. Діти мешкають із бабусею, вона їх у всьому підтримує, піклується про них, де матір мешкає їм не відомо. Враховуючи матеріали справи, пояснення дітей, можна зробити висновок, що мати дітей не намагається боротись за своє право бути матір?ю, ігнорує можливість змінити ставлення до виховання дітей, повністю самоусунулась від виконаня батьківських обов?язків. Тому, враховуючи рекомендації комісії, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно дітей.
Свідок ОСОБА_15 , допитана судом, показала, що є подругою позивачки, її доньку ОСОБА_4 знає з дитинства. Старша дитина відповідачки ОСОБА_16 є інвалідом дитинства. Він, як і ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , мешкають зі ОСОБА_1 та її чоловіком. ОСОБА_4 , як бачила свідок, відвідуючи подругу за місцем проживання, завжди ставилась до дітей як нерідних, всіма питаннями займалась бабуся та її чоловік ОСОБА_5 . Діти постійно мешкали із бабусею ще до початку повномасштабного вторгення РФ на територію України. Востаннє свідок бачила відповідачку на території Південного мікрорайону у 2025 році, вона дуже змінилась, свідок її ледь впізнала. Чоловік ОСОБА_4 загинув, вона під час зустрічі повідомила, що мешкає зі співмешканцем. Свідок вважає, що проживання дітей із позивачкою та дідусем якнайкраще впливає на їх розвиток та виховання.
Свідок ОСОБА_5 показав суду, що є дідусем ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Також із ним та позивачкою мешкає старша дитина ОСОБА_4 від першого шлюбу, - ОСОБА_16 , який є інвалідом з дитинства, 2003 р.н. У зв?язку із загибеллю батька дітей ОСОБА_6 діти отримують пенсійні виплати. Свідок показав також, що дітям комфортно із ним та його дружиною, вони хочуть проживати разом із ними. Місце перебування відповідачки протягом 1,5 років невідомо, на телефонні виклики вона не відповідає, жодної уваги дітям не приділяє. У відповідачки була проблема зі зловживанням спиртними напоями. 
Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з таких норм чинного законодавства.
Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої ВРУ 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (HUNT v. UKRAINE, Заява N31111/04) Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 (Заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).
ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.
Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за ст.8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (п. 100, Справа "Мамчур проти України" від 16.07.2015, №10383/09).
Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги.
При цьому, згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до Постанови КМУ від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», затверджено Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини та Типове положення про комісію з питань захисту прав дитини.
Так, згідно з п.3 Порядку, органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад (далі - органи опіки та піклування), які провадять діяльність із соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі забезпечення їх права на виховання у сім`ї, надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових і житлових прав дітей, запобігання та протидії домашньому насильству стосовно дітей та за участю дітей.
Ч.8-9 ст.7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
За нормами ч.1-5 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Згідно з ч.1,2,4 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
За змістом п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як передбачено ч.2,3 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених п.2, 4 і 5 ч.1 цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.
Ст.165 СК України врегульовано, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Крім того, згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Як передбачено ч.1 ст.12 вказаного закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Суд враховує й роз`яснення, наведені у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та виходить з того, що ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків протягом тривалого часу, з серпня 2019 року, у цій справі знайшло своє підтвердження, адже відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми протягом часу їх перебування у баби з дідусем; не надавала під час спільного проживання доступу сину й доньці до культурних та інших духовних цінностей; не сприяла засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створювала умов для отримання освіти. Зазначені обставини підтверджені належними та допустимими доказами.
Матеріали справи містять достатню сукупність доказів, які підтверджують доводи сторони позивача про невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей та стороною відповідача не спростовані. 
Підстав для застосування тимчасового заходу у вигляді відібрання дітей від матері без позбавлення батьківських прав, який здійснюється на підставі ст.170 СК України, враховуючи встановлені фактичні обставини справи, судом не встановлено.
При розгляді справи відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду у справі №645/731/18, провадження № 61-20399св19 від 08.04.2020.
Так, відповідно до ч.1, 2 ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. Аналогічні положення закріплені у ст.12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 
Так, думка дітей врахована під час підготовки висновку органу опіки та піклування у даній справі, безпосередньо з?ясована комісією з захисту прав дітей на засіданні, що проаналізовано вище по тексту рішення та зумовило зміну порядку судового розгляду.
За таких обставин, враховуючи інтереси ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , беручи до уваги всі належні, допустимі та достатні докази, у їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, висновок органу опіки та піклування, покази свідків, суд вважає за доцільне задовольнити позов у повному обсязі, позбавити відповідачку батьківських прав відносно сина та доньки. На переконання суду це рішення в повній мірі відповідає інтересам дітей, враховуючи тривале невиконання з боку ОСОБА_4 своїх батьківських обов`язків по вихованню, розвитку, навчанню, забезпеченню сина та доньки без поважних причин.
За змістом ч.2-3 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фі-зичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Як передбачено ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, оскільки за нормою ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
При визначенні розміру аліментів відповідно до ч.1 ст.182 СК України суд має врахувати низку визначених у нормі права обставин. Проте, матеріали справи відповідних доказів не містять, особливостей стану здоров`я дітей, що б зумовлювало збільшення судом розміру аліментів, ніж це передбачено загальними нормами сімейного законодавство, учасниками справи не повідомлено. Відомості про майновий стан, доведений розмір витрат, а також наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка (дружини), батьків суду не надані. Інших обставин, що мають істотне значення, судом під час розгляду справи не встановлено.
Крім того, як передбачено ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом лише у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Підстав для застосування норми ч.3 ст.182 СК України у даній справі не встановлено. Вказаною нормою передбачено, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов до суду пред`явлено 29.09.2025 (а.с.1). 
Також суд враховує, що за змістом ч.1 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України.
Тому, враховуючи доведеність тієї обставини, що діти перебувають на утриманні у ОСОБА_1 , суд на підставі наведених вище норм у їх сукупності та взаємозв`язку вважає за доцільне стягнути з відповідачки аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частки від заробітку (доходу) відповідачки, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, з 29.09.2025, до досягнення старшою дитиною повноліття.
Суду не надано належних та допустимих доказів щодо розміру щомісячних особистих витрат та коштів, необхідних на утримання дітей. Проте, суд враховує, що встановлений чинним законодавством мінімальний гарантований розмір аліментів, необхідний для утримання та виховання обох дітей, підлягає захисту та має бути достатнім.
Нормою п.4 ч.1 ст. 161 ЦПК України врегульовано обмеження максимального розміру аліментів (у розмірі десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину) лише при розгляді відповідної вимоги в порядку наказного провадження, тому підстав для застосування даного нормативного положення судом не встановлено, адже розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження. Аналогічні приписи містяться у ч.5 ст.183 СК України.
Таким чином, за результатами розгляду справи, встановивши фактичні обставини справи, взявши до уваги та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості та достатності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. 
При цьому, обраний позивачем спосіб захисту відповідає приписам ст.16 ЦК України та є ефективним для захисту прав дитини, відповідає її законним інтересам.
На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до ч.6 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили необхідно надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. 
Як врегульовано ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачки, враховуючи рішення суду про задоволення позовної вимоги про позбавлення батьківських прав, а також про стягнення аліментів на утримання дітей, ціну позову, підлягає стягненню судовий збір, із такого розрахунку: 
1) на користь позивачки - із врахуванням ставки судового збору за розгляд позовної вимоги немайнового характеру відповідно до п.1-2 ч.4 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2025 року, за змістом ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» (3 028,00 гривень): 0,4*3 028,00 гривень = 1 211,20 гривень;
2) в дохід держави - із врахуванням ставки судового збору за розгляд позовної вимоги майнового характеру відповідно до п.1-1 ч.4 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2025 року, за змістом ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» (3 028,00 гривень): 0,4 * 3 028,00 гривень = 1 211,20 гривень. 
Суд наголошує, що розподіл судового збору здійснюється без врахування позиції сторін з даного приводу, виключно беручи до уваги процесуальні приписи ЦПК України.
Керуючись ст. 2, 4, 5, 7, 10, 12-13, 76-81, 133, 141, 209, 223, 229, 244-245, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 280-282, 432 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно її малолітніх дітей, - сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей, - сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_8 , доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_9 , у розмірі 1/2 частки зі всіх видів заробітку (доходу) відповідачки, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 29.09.2025 до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір у сумі 1 211,20 гривень (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 211,20 гривень (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).
Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дітей: до Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
Реквізити сторін та третьої особи: 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_10 ;
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_11 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса реєстрації як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_11 ;
Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування, код ЄДРПОУ 37573885, адреса місцезнаходження: м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд. 34.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Рішення суду складено та підписано 07.07.2026.

Суддя         Л.А. Вайнраух