ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

01 вересня 2026 року м. Житомир справа № 240/19166/26
категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Леміщака Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 104650022144 від 15.05.2025 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи та підприємницької діяльності, не зараховані оскаржуваним рішенням, а саме: з 08.09.1998 по 20.04.2000; з 17.04.2001 по 03.09.2001; з 08.10.2003 по 31.12.2003; з 01.01.2004 по 13.02.2011; з 01.04.2011 по 03.04.2011; з 17.05.2011 по 05.02.2013;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дня звернення (08.05.2025), та здійснити відповідні виплати з урахуванням індексації.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач подав заяву про призначення пенсії за віком до органів Пенсійного фонду. Заяву за принципом екстериторіальності опрацювало Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області. Рішенням № 104650022144 від 15.05.2025 у призначенні пенсії відмовлено через недостатність страхового стажу (21 рік 07 місяців 09 днів). До стажу не зараховані такі періоди роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 02.08.1994:
- з 17.04.2001 по 03.09.2001, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату страхових внесків;
- з 08.09.1998 по 20.04.2000 відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 02.08.1994, оскільки, на думку відповідача, відсутні відомості про дату прийняття та звільнення;
- з 08.10.2003 по 31.12.2003, оскільки відсутній документ Пенсійного фонду про сплату внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;
- з 01.01.2004 по 13.02.2011, з 01.04.2011 по 03.04.2011, з 17.05.2011 по 05.02.2013, оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 22.05.2026 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання (у письмовому провадженні).
Відзив від відповідача на адресу суду в строки, передбачені статтею 162 КАС України, не надходив.
Частина 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У відповідності до положень ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами із прийняттям рішення відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України.
У періоди з 13.07.2026 по 17.07.2026, з 24.07.2026 по 28.07.2026 та з 18.08.2026 по 31.08.2026 головуючий суддя перебував у щорічній відпустці.
Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) з особливостями, визначеними статтями 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 08.05.2025 звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах згідно з п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з досягненням віку, що дає право на такий вид пенсії, та поданням необхідного пакета документів, передбаченого чинним законодавством. 
Разом з заявою позивач надав відповідний пакет документів, який надає йому право на соціальні гарантії та пільги, передбачені чинним законодавством, а саме: посвідчення ветерана війни серії НОМЕР_2 від 25.04.2024 та відповідні довідки про безпосередню участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту та безпеки населення від 07.10.2023 № 732/2013, довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 25.07.2023 № 732/1088 згідно з якою позивач отримав поранення, пов`язане з захистом Батьківщини, довідку військово-лікарської комісії Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" від 14.11.2023 № 153 згідно з якою позивача визнано обмежено придатним до військової служби, у зв`язку з захворюванням, визнаним таким, що пов`язане з проходженням військової служби.
Зазначена заява і документи були передані на розгляд та прийняття рішення до структурного підрозділу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирської області, який здійснив опрацювання поданих матеріалів.
За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області прийнято рішення № 104650022144 від 15.05.2025, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з недостатністю підтвердженого страхового стажу, який за висновком органу склав 21 рік 07 місяців 09 днів, що є меншим за мінімально необхідний обсяг стажу 25 років, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" для призначення пенсії після досягнення 55 років.
До страхового стажу не було зараховано періоди роботи з 17.04.2001 по 03.09.2001, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату страхових внесків, з 08.09.1998 по 20.04.2000 відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 02.08.1994, оскільки, на думку відповідача, відсутні відомості про дату прийняття та звільнення, з 08.10.2003 по 31.12.2003, оскільки відсутній документ Пенсійного фонду про сплату внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з 01.01.2004 по 13.02.2011, з 01.04.2011 по 03.04.2011, з 17.05.2011 по 05.02.2013, оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків.
Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 104650022144 від 15.05.2025 протиправним, позивач звернувся до суду.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.
Перевіряючи додержання позивачем строку звернення до суду, суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Оскаржуване рішення відповідача прийнято 15.05.2025, тоді як із цим позовом, що містить клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, позивач звернувся 19.05.2026, тобто зі спливом установленого частиною другою статті 122 КАС України шестимісячного строку.
Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, якщо визнає причини його пропуску поважними.
Судом установлено, що позивач з 19.09.2022 і на час звернення до суду безперервно проходить військову службу за мобілізацією у складі Збройних Сил України у військовій частині НОМЕР_3 , а в період з 12.04.2023 по 06.05.2023 брав безпосередню участь у бойових діях, під час яких 19.04.2023 отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, і за наслідками військово-лікарської експертизи визнаний обмежено придатним до військової служби, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками військових частин НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , довідкою про обставини травми від 25.07.2023 № 732/1088 та довідкою військово-лікарської комісії від 14.11.2023 № 153.
Наведені обставини в сукупності з дією в Україні з 24.02.2022 правового режиму воєнного стану, який об`єктивно обмежує можливість особи, що безпосередньо виконує бойові (службово-бойові) завдання, своєчасно звернутися по правничу допомогу та підготувати позовну заяву, суд визнає поважними причинами пропуску позивачем строку звернення до суду. Така правова позиція узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, яка визнає проходження військової служби за мобілізацією та безпосередню участь у бойових діях поважною причиною поновлення процесуальних строків.
За таких обставин суд поновлює позивачу пропущений строк звернення до адміністративного суду з цим позовом та розглядає справу по суті заявлених вимог.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. 
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначає Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV).
Згідно з визначенням, наведеним у ст. 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно з законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно з цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною 4 ст. 24 Закону № 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають учасники бойових дій (відповідно до статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") після досягнення віку 55 років чоловіки - за наявності страхового стажу не менше 25 років.
Згідно зі статтею 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.
У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Спірним у цій справі є у тому числі питання можливості зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 02.08.1994, з 17.04.2001 по 03.09.2001, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату страхових внесків, з 08.09.1998 по 20.04.2000 відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 02.08.1994, оскільки, на думку відповідача, відсутні відомості про дату прийняття та звільнення, з 08.10.2003 по 31.12.2003, оскільки відсутній документ Пенсійного фонду про сплату внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з 01.01.2004 по 13.02.2011, з 01.04.2011 по 03.04.2011, з 17.05.2011 по 05.02.2013, оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків.
Щодо незарахування періодів роботи у зв`язку з відсутністю в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомостей про сплату страхових внесків, суд зазначає таке. 
Надаючи оцінку вказаним доводам Пенсійного органу, суд виходить з того, що відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" трудова книжка є основним документом, що підтверджує загальний стаж роботи. Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Постановою Кабінету Міністрів України.
Так, пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Тобто відповідно до вказаних приписів законодавства обов`язок щодо підтвердження трудового стажу на підставі відповідних довідок, покладається на особу, яка звертається із заявою про призначення пенсії, у разі відсутності у неї (особи) трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи.
Суд, досліджуючи копію трудової книжки НОМЕР_5 , відмічає, що позивач з 17.04.2001 по 03.09.2001 працював у ЗОШ І-ІІІ ступенів та переведений в господарський підрозділ (записи про прийняття на роботу та звільнення № 12-13), однак пенсійним органом цей період до страхового стажу зарахований не був.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону № 1058-IV відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду серед іншого для: підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; обчислення страхових внесків; визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом; визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом; надання застрахованій особі на її вимогу або у випадках, передбачених цим Законом та Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
За приписами ч. 1 ст. 16 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VІ (далі - Закон № 2464-VІ) Державний реєстр створюється для забезпечення: ведення обліку платників і застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікації; накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про сплату платниками єдиного внеску та про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; нарахування та обліку виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону № 2464-VI Державний реєстр складається з реєстру страхувальників і реєстру застрахованих осіб.
Ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру здійснюється на підставі положення, що затверджується Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування (абз. 2 ч. 3 ст. 16 Закону № 2464-VI).
Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562 (далі - Положення № 10-1), відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначає порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Реєстр застрахованих осіб) та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб.
Пунктом 4 розділу І "Загальні положення" Положення № 10-1 визначено, що Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України, який є володільцем даних Реєстру застрахованих осіб.
Реєстр застрахованих осіб забезпечує: облік застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікацію; накопичення, зберігання та автоматизовану обробку інформації про страховий стаж та заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію), про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; нарахування та облік виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 5 розділу І "Загальні положення" Положення № 10-1).
Згідно з пунктом 1 розділу IV "Дані облікової картки Реєстру застрахованих осіб, зміни та уточнення до них" Положення № 10-1 Реєстр застрахованих осіб складається з облікових карток, які включають дані, визначені частиною третьою статті 20 Закону та частиною третьою статті 21 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Водночас згідно з ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. 
Згідно зі статтею 20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законом. 
Відповідно до статті 106 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.
Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За змістом вищезазначених норм обов`язок щодо внесення даних в індивідуальні відомості про застраховану особу та внесення відомостей по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Тому відповідальність за невнесення індивідуальних відомостей про застраховану особу та несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки воно здійснює таке внесення відомостей та нарахування страхових внесків, їх сплату (утримання) із заробітної плати застрахованої особи.
Фактично внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по внесенні індивідуальних відомостей та сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за відповідний час роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Отже, відсутність в інформаційній базі індивідуальних відомостей та в системі персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків за оскаржуваний період для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення позивача права на призначення та виплату пенсії.
Слід наголосити, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належного внесення індивідуальних відомостей та належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду її роботи.
Вказаний висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 01.11.2018 у справі № 199/1852/15-а та від 17.07.2019 у справі № 144/669/17.
Більш того, суд враховує правову позицію Верховного Суду у постановах від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
Таким чином суд зазначає, що страховий стаж за період з 17.04.2001 по 03.09.2001 є таким, що підлягає зарахуванню до загального страхового стажу позивача.
Щодо незарахованих періодів роботи позивача з 08.09.1998 по 20.04.2000 у зв`язку з відсутністю відомостей про дату прийняття та звільнення суд зазначає, що пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" (далі - Порядок № 637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Суд, дослідивши трудову книжку позивача серії НОМЕР_5 та оцінивши надані ним пояснення, встановив, що у графі "дата" під записами № 9-10 дійсно відсутні відомості про точні дати прийняття на роботу та звільнення позивача. Разом із тим, у графі 4 (на підставі чого внесено запис) містяться чіткі посилання на накази роботодавця. Зокрема, під записом № 9 вказано наказ про призначення на посаду № 18 від 08.09.1998, ідентична ситуація з наказом про звільнення, який зазначений записом № 10 та містить посилання на наказ про звільнення № 20/04 від 20.04.2000. 
Суд звертає увагу, що вказані записи належним чином засвідчені підписом уповноваженої посадової особи та скріплені відбитком печатки підприємства.
Суд повторно наголошує, що обов`язок належного ведення та заповнення трудової книжки покладається виключно на роботодавця та уповноважену ним особу підприємства. Водночас суд вказує, що відповідач не має перекладати відповідальність за ведення трудової книжки на позивача. Недоліки у заповненні кадрових документів, які виникли не з вини позивача, не можуть бути підставою для обмеження його конституційного права на соціальний захист та позбавляти його права на зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу.
Суд також зауважує, що якщо у відповідача виникли сумніви щодо чіткості окремих записів трудової книжки, він був зобов`язаний витребувати уточнюючі довідки з підприємства або архіву. Відповідач же в свою чергу цього не зробив, обмежившись посиланням на відсутність даних у реєстрі. Таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зарахування до страхового стажу періоду роботи з 08.09.1998 по 20.04.2000 підлягають задоволенню.
Така правова позиція узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 22.11.2018 у справі № 497/118/15-а, від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а та від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а, відповідно до яких відповідальність за організацію ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на власника підприємства, установи, організації, а не на працівника, який не повинен і не може контролювати правильність оформлення роботодавцем внесення відповідних даних чи інших реквізитів трудової книжки.
Щодо зарахування періодів підприємницької діяльності з 08.10.2003 по 31.12.2003 у зв`язку з відсутністю документа Пенсійного фонду про сплату внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а також періодів з 01.01.2004 по 13.02.2011, з 01.04.2011 по 03.04.2011, з 17.05.2011 по 05.02.2013 у зв`язку з відсутністю відомостей про сплату страхових внесків, суд зазначає таке.
Судом встановлено, що відповідач у своєму рішенні зазначає, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців позивач здійснював підприємницьку діяльність з 08.10.2003 по 10.07.2018.
Пунктом 2 частини 1 статті 11 Закону № 1058-IV встановлено, що загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають фізичні особи - підприємці.
Відповідно до підпункту 1 пункту 3-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно зі статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:
з 01.01.1998 по 30.06.2000 включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;
з 01.07.2000 по 31.12.2017 включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Згідно з пунктом 4 Порядку № 637 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).
Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За приписами підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються зокрема документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.
Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01.01.2004 можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01.01.2004, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
Частиною 3 статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати на дату здійснення доплати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
У разі якщо зазначену доплату не було здійснено, до страхового стажу зараховується період, визначений за кожний місяць сплати страхових внесків за формулою:
ТП = Св : В, де:
ТП - тривалість періоду, що зараховується до страхового стажу та визначається в місяцях;
Св - сума фактично сплачених страхових внесків за відповідний місяць з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати;
В - мінімальний страховий внесок за відповідний місяць.
Періоди роботи після призначення пенсії зараховуються до страхового стажу на загальних підставах.
Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом. 
Таким чином, обов`язковою умовою для зарахування до страхового стажу періоду здійснення особою підприємницької діяльності є сплата страхових внесків (єдиного внеску). При цьому, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України або наявність спеціального торгового патенту, свідоцтва про сплату єдиного податку, патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян тощо.
Матеріали справи не містять доказів сплати позивачем страхових внесків (єдиного внеску) та перебування на спрощеній системі оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку за спірний період.
Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 01.01.1998 по 31.12.2003 зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 01.01.2004 по 31.12.2017 за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
Але, на переконання позивача, період з 08.10.2003 по 31.12.2003 підлягає зарахуванню до його страхового стажу лише за наявності довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності.
Проте саму довідку як доказ перебування на спрощеній системі оподаткування до суду не надано. Водночас представник позивача вказує, що відповідач протиправно не витребував з державної податкової служби даних щодо сплати фіксованого податку позивачем за вказаний період. З цього приводу суд зазначає, що представник позивача, як особа з вищою юридичною освітою та професійними знаннями, завідомо знавши про існування такої довідки та її значення для вирішення спору, не надав її. Представник мав усі правові підстави та реальну можливість самостійно витребувати цей документ від органів ДПС ще до моменту звернення з позовом до суду. Суд зазначає, що перекладання обов`язку збирання доказів тільки на відповідача є безпідставним. Тож суд не бере до уваги вказані аргументи представника позивача.
Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Отже, обов`язковою умовою для зарахування до страхового стажу періоду здійснення особою підприємницької діяльності є сплата страхових внесків (єдиного внеску), а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Стосовно зарахування до страхового стажу позивача періодів здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 13.02.2011, з 01.04.2011 по 03.04.2011 та з 17.05.2011 по 05.02.2013 суд зазначає таке.
Як було вказано судом, періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 01.01.1998 по 31.12.2003 зараховуються до трудового стажу фізичних осіб-підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 01.01.2004 по 31.12.2017 за бажанням особи за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
За період роботи, починаючи з 01.01.2004, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.
Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01.07.2000 підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01.01.2004 підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01.01.2004 довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01.01.1998 по 30.06.2000 включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.
Таким чином, до страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності, за певних умов, а саме:
- до 01.05.1993 час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків;
- з 01.01.1998 по 31.12.2003 періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб-підприємців при підтвердженні цього статусу довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування чи сплати фіксованого податку, або спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, або довідкою, виданою податковою інспекцією про перебування особи на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку; тобто особа має підтвердити статус підприємця і обрану систему обліку і звітності (через сплату єдиного податку, фіксованого податку), або сплату страхових внесків;
- з 01.01.2004 по 31.12.2017 періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).
Отже, для зарахування до страхового стажу періоду здійснення фізичною особою підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування необхідно підтвердити сплату страхових внесків за спірні періоди, зокрема доказом сплати є згідно з Порядком № 637: період здійснення підприємницької діяльності за загальною системою до 01.07.2000 підтверджується довідкою ПФУ про сплату внесків, після 01.07.2000 довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою ОК-5).
Відомості такої довідки із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку містять інформацію про сплату страхових внесків, єдиного внеску з 01.07.2000, з часу запровадження персоніфікованого обліку. Такі відомості будуть повними за умови, що підприємець був своєчасно зареєстрований у відповідному територіальному управлінні Пенсійного фонду і своєчасно сплачував страхові внески (в подальшому єдиний внесок).
Судом встановлено, що відповідно до наданих до матеріалів справи звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (Форма ОК-5, Форма ОК-7) за період з 01.01.2004 по 13.02.2011, з 01.04.2011 по 03.04.2011 та за період з 17.05.2011 по 05.02.2013 відсутні відомості про сплату страхового внеску.
Водночас суд відхиляє доводи представника позивача, що відповідач зобов`язаний звернутися до територіальних органів ДПС за підтвердженням факту сплати позивачем єдиного податку у відповідних періодах, оскільки позивач мав реальну можливість самостійно надати суду відповідні документи (квитанції, платіжні доручення чи банківські виписки) для підтвердження сплати страхових внесків за спірні періоди.
Суд також відхиляє доводи представника позивача про те, що частина єдиного (фіксованого) податку в силу закону автоматично спрямовувалася до Пенсійного фонду України, оскільки такі доводи не підтверджені жодними доказами розміру та факту зарахування відповідних коштів саме на індивідуальний страховий рахунок позивача в порядку, визначеному статтею 24 Закону № 1058-IV, а тому самі по собі не спростовують наведених вище висновків суду про недоведеність позивачем факту сплати страхових внесків за спірні періоди.
За таких обставин суд дійшов висновку, що факт сплати страхових внесків за період з 01.01.2004 по 13.02.2011, з 01.04.2011 по 03.04.2011 та з 17.05.2011 по 05.02.2013 позивачем не підтверджено.
Оскільки закон пов`язує зарахування до страхового стажу періодів здійснення підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування саме зі сплатою страхових внесків, підстави для включення до страхового стажу періодів з 01.01.2004 по 13.02.2011, з 01.04.2011 по 03.04.2011 та з 17.05.2011 по 05.02.2013 відсутні.
Беручи до уваги вказане, суд зазначає, що законодавством передбачено, що періоди здійснення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем можуть бути зараховані до страхового стажу лише за наявності належного документального підтвердження, зокрема щодо обраної системи оподаткування (спрощеної чи загальної) та факту сплати страхових внесків (єдиного внеску) у відповідні періоди.
Водночас, положення пункту 3-1 розділу XV Закону № 1058-IV прямо пов`язують можливість зарахування таких періодів до страхового стажу із встановленням факту здійснення підприємницької діяльності саме із застосуванням спрощеної системи оподаткування (або фіксованого податку), а також, для окремих періодів, зі сплатою страхових внесків. Таким чином позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Суд звертає увагу позивачу про те, що він не позбавлений можливості повторно звернутися до відповідача з заявою про зарахування страхового стажу, додавши до неї документи, які будуть підтверджувати сплату страхових внесків до пенсійного фонду в період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 13.02.2011, з 01.04.2011 по 03.04.2011 та з 17.05.2011 по 05.02.2013.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що відповідачем при прийнятті рішення про відмову у призначенні пенсії не було повністю досліджено всі надані позивачем документи на підтвердження його страхового стажу, у зв`язку з чим не було зараховано до страхового стажу окремі періоди його діяльності (з 17.04.2001 по 03.09.2001 та з 08.09.1998 по 20.04.2000), що свідчить про необґрунтованість такого рішення та необхідність його скасування.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
З метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає необхідним зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 17.04.2001 по 03.09.2001, з 08.09.1998 по 20.04.2000 та зобов`язати повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).
З урахуванням викладеного вище, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Разом із тим, суд встановив, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 1064,96 грн., тому враховуючи приписи статті 139 КАС України, витрати необхідно присудити на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.
Оскільки позов задоволено частково (на 50%), керуючись принципом пропорційного розподілу судових витрат, суд визначає до стягнення на користь позивача половину сплаченого судового збору, що становить 532,50 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 293, 295 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, Житомирський р-н, Житомирська обл., 10003, ЄДРПОУ 13559341) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 104650022144 від 15.05.2025.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 08.09.1998 по 20.04.2000 та з 17.04.2001 по 03.09.2001 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_5 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.05.2025 про призначення пенсії та прийняти мотивоване рішення з урахуванням висновків суду, викладених в цьому рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області судові витрати із сплати судового збору в розмірі 532,50 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Леміщак

Повний текст складено:  01 вересня 2026 р.

01.09.26