Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №348/489/26
Провадження № 2/348/853/26

20 липня 2026 року м.Надвірна
Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді Бурдун Т.А.,
за участю секретаря судового засідання Лейб`юк Є.В.,
представника позивача - Осипової К.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Надвірна в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
в с т а н о в и в:
Позивач ТОВ ФК «ЕЙС» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що 11 травня 2023 року між відповідачем ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», правонаступником якого є ТОВ ФК «ЕЙС», укладено кредитний договір № 25250813 на суму 4000,00 грн та сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов Кредитного договору, в тому числі щодо розміру кредиту, грошової одиниці, в якій надано кредит, строку та умов користування коштами, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розміру і типу процентної ставки. В подальшому відповідач збільшив суму кредиту до 11750,00 грн. Первісний кредитор своє зобов`язання по видачі кредиту шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача, виконав, але останнім кредит не погашається. У зв`язку з порушенням умов договору у ОСОБА_1 виникла заборгованість в розмірі 5186,69 грн, яка складається з: 5186,69 грн - заборгованість по тілу кредиту; 18220,38 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
28.11.2018 між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до Договору факторингу укладалися Додаткові угоди, у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу. Первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» на виконання Договору факторингу підписали реєстр прав вимоги № 234 від 20.06.2023, за яким від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному у реєстрі прав вимоги. 
27.05.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс») укладено Договір факторингу № 27/0524-01. ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на виконання Договору факторингу підписали реєстр прав вимоги № 1 від 27.05.2024 до Договору факторингу, за яким від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.
15.07.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем укладено Договір факторингу № 15/07/25-Е, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. Відповідно до реєстру боржників № б/н від 15.07.2025 за Договором факторингу від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 23407,07 грн. ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» не здійснювали нарахувань за кредитним договором.
Враховуючи наведене, позивач просив стягнути на свою користь з відповідача 23407,07 грн заборгованості за кредитним договором, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн та понесені витрати на оплату судового збору в сумі 2662,40 грн.
Ухвалою суду від 09 березня 2026 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та за клопотанням представника позивача було витребувано в АТ КБ «ПриватБанк» інформацію по картковому рахунку, що належить ОСОБА_1 
10.04.2026 року відповідач надіслав до суду заяву, в якій просив дану справу розглядати без його участі. Проти задоволення позовних вимог заперечував, оскільки не отримував жодних коштів від позивача чи будь-яких інших установ та не укладав договорів позики. Окрім того, відсотки за користування кредитом нараховані поза межами кредитування, а тому їх стягнення є безпідставним. У випадку, якщо суд дійде висновку про підставність стягнення тіла та відсотків в межах терміну кредитування, просить суд зменшити судові витрати з урахуванням розумності та справедливості, а також пропорційно задоволеним вимогам, оскільки послуги представника є необгрунтованими, не відповідають складності справи, дговір укладений з невизначеним предметом, а отже на кілька аналогічних справ, що дає можливість економії часу під час вивчення судової практики та складанні аналогічних позовів.
16.04.2026 представник позивача через систему «Електронний суд» надіслав до суду додаткові пояснення, в яких зазначила, що 11.05.2023 відповідач підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, отримав свій примірник електроннного договору у формі, що унеможливлює зміну його змісту та мав змогу у будь-який час самостійно ознайомитися з договором на сайті товариства в особистому кабінеті. Позиція відповідача щодо недоведеності укладання кредитного договору є неаргументованою та немотивованою, а лише є намаганням ввести суд в оману та небажання сплачувати заборгованість. Відповідач обрав для себе суму кредиту, строк кредитування та мав змогу ознайомитися з умовами договору перед його підписанням. Жодних заперечень щодо уточнення чи зміни викладу тексту договору відповідач не висловив та з умовами погодився, про що свідчать його підписи та згода на обробку персональних даних та доступ до кредитної історії. Відповідач не відмовлявся від одержання кредиту, свою згоду на укаладення кредитного договору не відкликав. Не звертався за додатковим роз`ясненням положень договору, тобто не скористався своїм правом, передбаченим ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування». Саме відповідач ініціював укладення такого договору, оформивши заявку на сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Зазначає, що у позивача наявні всі правові підстави для стягнення відсотків за кредитним договором як в межах строку його дії (відповідно до ст. 1048 ЦПК України), так і після спливу строку кредитування (відповідно до ст. 625 ЦПК України), оскільки такі встановлені умовами договору.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав, зазначених у ньому, просила задовольнити. Додатково зазначила, що відповідаачуу були видані кредитні кошти декількома траншами, на загальну суму 11750 грн. В договорі вказана сума 12000 грн, однак відповідач скористався лише сумою 11750 грн. Протягом 6 днів дисконтного періоду відсотки нараховувалися по 0,82%, за 17.05.2023 відсотки нараховані по 20,5%, зз 21.05.2023 по 2,89% в день. Після спливу 30 днів відсотки нараховувалися в порядку ч. 2 ст. 625 ЦПК України, що передбачено п.12.4 договору. Відповідач 17.05.2023 частково сплатив заборгованість у розмірі 7001 грн. 
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. У заяві від 10.04.2026 просив дану справу розглядати без його участі.
Заслухавши представника позивача, повно і всебічно вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтями 12,13,81,89 ЦПК України передбачено: суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Звертаючись із позовом до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та допустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд має забезпечити сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що 11 травня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір кредитної лінії № 252550813. 
За цим Договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 12000 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором у сумі 4000,00 грн одразу після укладення договору, орієнтовна дата повернення якого 17.05.2023. Другий та решта траншів з договором надаються позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах передбачених цим договором. Загальна сума кредиту за договором складається з сум кредиту за всіма наданими траншами, що отримані позичальником протягом всього строку дії договору 
Позичальнику надається дисконтний період, який складає 6 днів від дати отримання позичальником першого траншу. Кількість днів, на які продовжується дисконтний період дорівнює 30 днів. Для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші шість днів дисконтного періоду проценти у розмірі 196,80 грн. Основна сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 30 календарних днів. За період від дня видачі кредиту до 17.05.2023 відсотки нараховуються за відсотковою ставкою 0,82 % від суми кредиту за кожний день користування ним. Якщо позичальник ініціює пролонгацію один або декілька разів, за період з наступногодня після 17.05.2023 проценти нараховуються за ставкою 2,05% від суми кредиту за кожний день користування ним. Після закінчення дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за ставкою 2,98 % від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожен день користування ним. Строк дії кредитного договору 5 років (п.11.1). Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора MNV62G5R (а.с.29 зворот- 38).
Первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, та надав відповідачу кредит у розмірі на загальну суму 11750 грн, що підтверджується: платіжними дорученнями від 11.05.2023 та 17.05.2023 (а.с.12-14).
Вказана обставина підтверджується наданою АТ КБ «ПриватБанк» інформацією за ухвалою суду від 09.03.2026 року, з якої вбачаться, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) банком емітувалась платіжна картка № НОМЕР_2 та інші картки, номер телефону НОМЕР_3 є фінансовим номером та знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 , по рахунку НОМЕР_2 було зарахування коштів 4000 від 11.05.2023, 250 грн, 7050 грн та 100 грн, 100 грн, 100грн, 100 грн, 100 грн - 17.05.2023. Також надано виписку про рух коштів по рахунку за період з 11.05.2023 по 22.05.2023 (а.с.111-113).
При цьому суд зазначає, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.04.2024 у справі №559/1622/19).
Позивач надав суду всі наявні в нього докази, які підтверджують наявність кредитних правовідносин між сторонами та їх розмір, а також їх правомірність та відповідно й отримання коштів відповідачем, однак останній не довів суду, що у нього відсутній обов`язок щодо сплати заборгованості, яка підлягає стягненню, що в силу положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
Відтак, суд дійшов висновку про доведеність укладення кредитного договору № 252550813 від 11.05.2023 між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 та отримання відповідачем кредитних коштів шляхом отримання у безготівковій формі на картковий рахунок.
28.11.2018 між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до Договору факторингу укладалися додаткові угоди, у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу. 
Первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» на виконання Договору факторингу підписали реєстр прав вимоги № 234 від 20.06.2023, за яким від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором, у розмірі зазначеному у реєстрі прав вимоги. В подальшому були укладені додаткові угоди щодо продовження строку двї договору. (а.с.74-86).
27.05.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс») укладено Договір факторингу № 27/0524-01. ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на виконання Договору факторингу підписали реєстр прав вимоги № 1 від 27.05.2024 до Договору факторингу, за яким від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором (а.с.68-71,66).
15.07.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем укладено Договір факторингу № 15/07/25-Е, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. Відповідно до реєстру боржників № б/н від 15.07.2025 за Договором факторингу від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 23407,07 грн ( а.с.59-62, 55-57).. 
Також, на підтвердження факту відступлення права вимоги долучені платіжні інструкції (а.с.50-54).
Договори факторингу та реєстри боржників містять чітку інформацію щодо боржника, номеру та дати кредитного договору, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 , та суми заборгованостей. Договори, акти приймання-передачі реєстру боржників та реєстри боржників містять підписи та печатки сторін, тому є належними та допустимими доказами.
На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість переходу прав вимоги від попередніх кредиторів ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», до позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» внаслідок послідовного укладення договорів факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, №27/0524 від 27.05.2024 та № 15/07/25Е від 15.07.2026.
Щодо розрахунку заборгованості за кредитним договором.
З розрахунку, який наданий первісним кредитором ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 частково здійснювалась оплата по кредиту, а саме 17.05.2023 на суму 7001,00 грн, з яких 6563,31 грн - оплата заборгованості за тілом кредиту, 437,69 грн - оплата заборгованості за процентами. Здійснення платежу щодо погашення кредиту підтверджує те, що ОСОБА_1 визнає укладання договору (а.с. 49).
Відповідно до розрахунку, який проведений ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС", заборгованість відповідача ОСОБА_1 становить за тілом кредиту - 5186,69 грн, за простороченими процентами 18220,38 грн (а.с. 45). Даний розрахунок проведений за період з 20.06.2023 року по 13.09.2023.
Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором №2552550813 від 11.05.2023 року заборгованість перед ТОВ "ФК "ЕЙС" відповідача ОСОБА_1 станом на 26 грудня 2025 року непогашена та складає 23407,07 грн: 5186,69 грн - заборгованість за тілом кредиту, 18220,38 грн - заборгованість за процентами (а.с. 46).
ТОВ «ФК «ЕЙС» не здійснювало нарахувань за кредитним договором
Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником (відповідачем) ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, право вимоги по якому згідно укладених договорів факторингу перейшло до нового кредитора (позивача ТОВ «ФК «Ейс»).
До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню наступні норми права.
Як передбачено ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Відповідно до ст. 3 Закону № 675-VIII, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена, шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону № 675-VIII).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII).
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг", Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
У відповідності зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зі змісту 512, 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, зі змісту кредитного договору вбачається, що його підписано позичальником ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».
У кредитному договорі сторони погодили умови кредитування, зокрема орієнтовну загальну вартість кредиту, надану виходячи з обраних позичальником умов кредитування, у тому числі розмір кредиту, процентну ставку за користування кредитом, розмір відсотків, а також відповідальність за порушення умов договору, тощо.
Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у позивача виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання оплачувати послуги банку, що виникають в результаті використання кредитних коштів, та повернути кредит.
На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у загальному розмірі розмірі 11750 грн, який був наданий декількома платежами: 4000 від 11.05.2023, 250 грн, 7050 грн та 100 грн, 100 грн, 100грн, 100 грн, 100 грн - 17.05.2023, проте відповідач ОСОБА_1 порушив умови договору в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування та не виконав взяті на себе зобов`язання.
На підставі укладених Договорів факторингу № 28/1118-01, № 27/0524-01 та 15/07/25-Е до позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право вимоги до позивача на загальну суму 23407,07 грн. Позивач не здійснював жодних нарахувань за кредитним договором.
Таким чином, аналіз матеріалів справи та викладене свідчить про наявність доказів на підтвердження того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце, документи, надані позивачем, містять відомості про те, що право вимоги за кредитом відповідача увійшло до пакету передачі активів на користь позивача.
Відповідно до розрахунку, наданого позивачем заборгованість відповідача Чорного за кредитним договором №2552550813 від 11.05.2023 року перед ТОВ "ФК "ЕЙС" станом на 26 грудня 2025 року не погашена та складає 23407,07 грн: 5186,69 грн - заборгованість за тілом кредиту, 18220,38 грн - заборгованість за процентами (а.с. 46).
Відповідач розмір кредитної заборгованості не спростував, своїх контррозрахунків заборгованості чи доказів, які б підтверджували її відсутність, суду не надав. 
Посилання відповідача про те, що відсотки за користування кредитом нараховані поза межами кредитування, а тому їх стягнення є безпідставним, суд вважає неспроможними, оскільки відповідно до п.11.1 договору строк дії договору становить 5 років, відсотки за договором нараховані за період з 11.05.2023 по 13.09.2023, тобто в межах строку дії договору.
Відтак, оскільки умови кредитного договору № № 252550813 від 11.05.2023 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , відповідачем не виконано належним чином, право грошової вимоги за ним перейшло до позивача, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.
Щодо стягення судових витрат, суд зважив на наступне.
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За змістом ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 8 статі 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (§80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (§95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №199/3939/18-ц.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2024 №686/5757/23 виснувала, що в частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.
Отже, Велика Палата Верховного Суду послідовно сформувала та дотримується підходу, за якого клопотання іншої сторони є обов`язковою передумовою для зменшення судом витрат на правничу допомогу лише в контексті критеріїв, наведених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Натомість критерії, окреслені в частині третій статті 141 ЦПК України, суд може застосувати і з власної ініціативи, незалежно від наявності клопотань іншої сторони.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Близькі за змістом висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 №922/1964/21.
У додатковій постанові від 19.02.2020 №755/9215/15-ц та постанові від 05.07.2023 у справі №911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). Такі ж висновки викладені в додатковій постанові Верховного Суду від 24 березня 2025 року у справі № 677/1985/23, постанові Верховного Суду від 15 січня 2026 у справі № 681/947/24, постанові Верховного Суду від 18 березня 2026 року у справі № 752/18031/22.
Розділом 3 договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року визначено, що отримання винагороди за надання правничої допомоги відбувається у формі гонорару, розмір якого складається із вартості послуг, тарифи яких узгоджені у Додатку № 1 до договору. Факт надання послуг підтверджується актом здачі-прийняття наданих послуг, який підписується сторонами (а.с. 44-45, 42).
Згідно з актом від 29.12.2025 року здачі-приймання до договору про надання професійної правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року адвокатське бюро надало, а замовник прийняв професійну правничу допомогу у вигляді:
- складання позовної заяви про стягнення заборгованості, вартістю 5 000 грн ;
- вивчення матеріалів справи, вартістю 1 000 грн;
- підготовка адвокатського запиту щодо зарахування коштів позичальнику, вартістю 500 грн;
- підготовка клопотання щодо зарахування коштів позичальнику, вартістю 500 грн (а.с. 42).
Аналізуючи наведене, суд вважає, що позивач надав належні докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, однак керуючись критеріями, визначеними частиною третьою статті 141 ЦПК України (обґрунтованість і пропорційність розміру витрат до предмета спору), приходить до висновку про наявність підстав для зменшення заявленого розміру таких витрат до 2 000 грн., з огляду на те, що заявлені витрати у розмірі 7 000 грн є непропорційними до ціни позову, яка становить 23407,07 грн.
Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до договору про надання професійної правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року адвокатське бюро «Соломко та партнери» надає ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» правничу допомогу у формі захисту його прав та інтересів не тільки у справі щодо стягнення заборгованості за кредитом з ОСОБА_1 . Отже, правнича допомога надається у значній кількості однотипних справ із тотожним предметом спору, у яких підготовка процесуальних документів не потребує значних витрат часу та не вимагає особливої юридичної і технічної роботи. З цих підстав необхідно зменшити витрати на правову допомогу за складання позовної заяви з 5 000 грн до 1 000 грн.
Також, на думку суду зазначена в акті приймання-передачі послуг, послуга з вивчення матеріалів справи щодо правовідносин сторін тривалістю 2 год. та вартістю 1000 грн охоплюється підготовкою позовної заяви, а отже, безпідставно виокремлена як самостійна послуга. 
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що заявлена сума витрат на правничу допомогу у цій справі є завищеною, виходячи з наведених критеріїв оцінки.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2662, 40 грн. сплаченого судового збору, згідно платіжної інструкції №39852 від 25 лютого 2025 року (а.с.9) .
Керуючись ст.ст. 11, 509, 512-516, 526, 549, 599, 626, 629, 634, 638, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 7, 1012-13, 76-81,89, 141, 265-268, 274-279, 354-355 ЦПК України, суд,
у х в а л и в:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за договором кредитної лінії № 252550813 від 11.05.2023 року в розмірі 23407,07 грн, а саме: 5186,69 грн - заборгованість за тілом кредиту, 18220,38 грн - заборгованість за процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» судові витрати по справі на загальну суму 4662 (чотири тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп., а саме зі сплати судового збору у розмірі 2 662,40 грн та 2000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.
Повне найменування, ім`я сторін та інших учасників справи :
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», 02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, буд. 6, кабінет 13, ЄДРПОУ: 42986956. 
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя           Т.А.Бурдун