Справа № 487/9929/24 
Провадження № 2/487/126/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 року м. Миколаїв
Заводський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретаря судового засідання Марченко Л.В., представника позивача – Родіонової В.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю та в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

12 листопада 2024 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (позивач), яка підписана її представником – адвокатом Родіоновою В.Є., до Миколаївської міської ради (відповідач), в якій позивач просить визнати за ОСОБА_1 право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю. Витребувати з Державного нотаріального архіву Миколаївської області спадкову справу після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; викликати в судове засідання та допитати як свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Позовна заява мотивована тим, що позивач з дня народження проживає у спірній квартирі та була зареєстрована у ній 08.06.1990. Вказана квартира була видана на підставі ордеру ОСОБА_2 , та його сім`ї: дружина ОСОБА_5 , донька ОСОБА_6 , доньку дружини ОСОБА_7 (матір позивача). Всі ці особи були прописані у квартирі. ОСОБА_6 (донька ОСОБА_2 ) виписалась в березні 1975 р. і з того часу не проживала і наразі померла. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 . Ними за життя було виплачено всі внески за кооперативну квартиру і свідоцтво про право власності видано 10.09.1991. Про вказані обставини позивачу не було відомо, оскільки вона була дитиною. Матір позивача доглядала діда ОСОБА_2 , називала його батьком. Оскільки вона була зареєстрована у цій квартирі, то фактично прийняла спадщину після смерті діда, проте не входила до кола спадкоємців. Позивач була зареєстрована після смерті діда і проживала разом з матір`ю. За час свого проживання у квартирі позивач провела у квартирі ремонт. Після смерті матері 28.06.2024 позивач звернулась до приватного нотаріуса Філіпенко О.Г. із заявою про прийняття спадщини, проте отримала відмову у зв`язку з відсутністю доказів родинних зв`язків з дідом та відсутністю документів на квартиру. Позивач іншого житла не має, вважала що мати законно володіє спірною квартирою. Після смерті ОСОБА_2 спадщину ніхто не прийняв і можливий власник не заявив свою волю щодо набуття права власності на нього. Таким чином позивачка добросовісно і відкрито володіє цим майном більше 10 років, не заволоділа цим майном поза волею власника. Обставини, які б свідчили про заборону чи обмеження набуття у власність позивачем квартири – відсутні. Враховуючи наведене, позивач звертається до суду із цим позовом.
Ухвалою суду від 18 листопада 2024 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання, витребувано копію спадкової справи.
18 грудня 2024 року надійшла копія спадкової справи, заведена після смерті ОСОБА_2 
19 грудня 2024 року надійшов відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Оскільки позивач надає ордер на майно, вона не могла не знати кому належить спірне майно. За вказаних обставин, представник просив відмовити у задоволенні позову та розглянути справу за відсутності представника.
05 серпня 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.
15 грудня 2025 року надійшла заява представника позивача про зміну підстав позову.
Заява обґрунтована тим, що отримавши довідку від ОСББ «Юність» 10.12.2025 р., Позивач з`ясувала, що спірна квартира, будучи кооперативною, була оплачена до 1969 р., тобто за життя баби Позивача, що свідчить про перебування вказаної квартири у спільній сумісній власності подружжя. Таким чином, 1/4 частку квартири Позивач прийняла у спадщину, будучи зареєстрованою у цій квартирі на момент смерті матері, а матір – на момент смерті баби. Позивач просить: 1) визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частки трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62 кв.м., житловою площею 47,9 кв.м., за набувальною давністю. 2) визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/4 частки трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62 кв.м., житловою площею 47,9 кв.м., в порядку спадкування за законом в порядку першої черги після смерті матері ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .
16 грудня 2025 року ухвалою суду постановлено повернутись до стадії підготовчого провадження, призначити підготовче засідання. Прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 зі зміненими підставами позову. Витребувано копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
21 січня 2026 року надійшла відповідь з Державного нотаріального архіву Миколаївської області.
15 квітня 2026 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.
В судовому засідання представник позивача – Родіонова В.Є. підтримала позовну заяву, надала пояснення, аналогічні позовній заяві зі зміненими підставами позову. В подальшому подала заяву про розгляд справи за її відсутності.
Представник відповідача у відзиві просив розглянути справу за його відсутності.
Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_9 є дочкою ОСОБА_8 (копія свідоцтва про народження, видане 8 серпня 1973 р. серія НОМЕР_1 , копія свідоцтва про шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 серія НОМЕР_2 від 30.07.1993, копія свідоцтва про шлюб між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 від 07 вересня 2018 року Серія НОМЕР_3 ).
ОСОБА_1 з 08 червня 1990 року по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (інформація про зареєстроване/задеклароване місце проживання/зняття із зареєстрованого/задекларованого місця проживання особи від 05.08.2024 № 19.04.-06/24796/2024).
Відповідно до ордеру № 1560 на квартиру АДРЕСА_1 , він виданий ОСОБА_2 , сім`я якого складається з 3 осіб: ОСОБА_5 – дружина, ОСОБА_6 – дочка, ОСОБА_14 – дочка.
ОСОБА_6 знята з реєстрації за вказаною адресою 06.03.1975 р.(копія витягу з будинкової книги).
Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, батьками ОСОБА_14 є: батько – ОСОБА_15 , мати – ОСОБА_16 . 
ОСОБА_16 після укладення шлюбу 23.12.1960 р. змінила прізвище на « ОСОБА_17 » (Витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу). 
ОСОБА_14 після укладення шлюбу 25 січня 1969 р. змінила прізвище на « ОСОБА_18 » (Витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу).
Отже, ОСОБА_19 є матір`ю ОСОБА_7 .
ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_5 (копія свідоцтва про смерть від 23 липня 2024 року Серія НОМЕР_4 ).
Спадкова справа до майна ОСОБА_5 не заводилась (відповідь з Державного нотаріального архіву Миколаївської області від 15.01.2026 № 33/01-21-2).
ІНФОРМАЦІЯ_8 помер ОСОБА_2 (копія свідоцтва про смерть від 10 серпня 2024 року Серія НОМЕР_5 ).
Відповідно до копії спадкової справи № 174/88 заведеної 08.02.1988 Першою миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області до майна ОСОБА_2 , із заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та отримала свідоцтва про право на спадщину на грошові внески. 
10 вересня 1991 р. виконавчим комітетом Заводської районної Ради народних депутатів видано свідоцтво про право власності на кв. АДРЕСА_1 ОСОБА_2 .
Згідно з довідкою голови правління ОСББ «Юність» Кравчук Г. від 10.12.2025, всі внески по квартирі були сплачені до 1969 року в Державний Банк СРСР, а не на рахунок кооперативу.
Відповідно до довідки КП «ММБТІ» від 24.06.2021 станом на 28.12.2012 власником кв. АДРЕСА_3 (до зміни назви 19.02.2016 – Скороходова) був ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 10.09.1991, виданого виконавчим комітетом Заводської районної Ради народних депутатів.
Відповідно до акту від 12.08.2021, складеному головою правління ОСББ «Юність» ОСОБА_21 , ОСОБА_8 , мешканка кв. АДРЕСА_4 , проживає за вказаною адресою з 16 квітня 1980 року, своєчасно сплачує комунальні послуги і не має заборгованості перед ОСББ «Юність».
Відповідно до акту від 15.08.2024 № 10, складеному головою правління ОСББ «Юність» ОСОБА_22 , що на 31.01.1988 року, на момент смерті ОСОБА_2 , в квартирі АДРЕСА_1 , згідно записам в домовій книзі було прописано три особи: ОСОБА_2 (запис № 294 від 13.04.1979 р.); ОСОБА_8 (запис № 337 від 16.09.1982 р); ОСОБА_11 (запис №509 від 08.0.1980 р.).
ІНФОРМАЦІЯ_10 померла ОСОБА_8 (копія свідоцтва про смерть від 28 червня 2024 року Серія НОМЕР_6 ).
14 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко О.Г. з проханням оформити спадкові права після смерті своєї матері – ОСОБА_8 .
14.10.2024 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко О.Г. надано роз`яснення, в якому повідомлено, що нею не надано документів в повному обсязі, що підтверджують родинні стосунки між власником квартири – ОСОБА_2 та спадкодавицею – ОСОБА_8 .
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Щодо визнання право власності на 1/4 частки кв. АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом. 
Як встановлено з матеріалів справи і зазначено вище, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 23.12.1960.
Під час шлюбу, 03.11.1967 р. ОСОБА_2 було видано ордер на квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідкиОСББ «Юність» від 10.12.2025 р., вищевказана кооперативна квартира була оплачена до 1969 р.
Згідно ст. 22 Кодексу УРСР про шлюб та сім`ю (чинний нас виникнення спірних правовідносин), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
Отже, оскільки вказана квартира набута подружжям за час шлюбу, вона належала ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в рівних частках.
Згідно з пунктом 22 Примірного статуту ЖБК, пайові внески, сплачені членом кооперативу в рахунок вартості квартири, є коштами кооперативу.
У разі смерті члена кооперативу до 1 липня 1990 року - набрання чинності Законом Союзу РСР "Про власність", який згідно з постановою Верховної Ради України "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" підлягав застосуванню на території України до 15 квітня 1991 року - часу набрання чинності Законом України від 7 лютого 1991 року "Про власність", відповідно до статті 145 ЖК УРСР та пункту 43 Типового статуту ЖБК і пунктів 7, 55 Примірного статуту ЖБК відкривається спадщина на пай, який переходить до спадкоємців у порядку, передбаченому законом (статті 524-562 ЦК Української РСР 1963 року), а члени його сім`ї, які проживали разом з ним, зберігають право користування жилим приміщенням за умови вступу до кооперативу одного з них. До кооперативу може бути прийнято стільки спадкоємців, скільки є ізольованих кімнат у квартирі спадкодавця.
Відповідно до пункту 55 Примірного статуту ЖБК, спадкоємці, які не мають права на вступ до кооперативу або відмовилися від цього права, успадковують паєнагромадження померлого члена кооперативу в установленому законом порядку.
Крім того, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 61 постанови від 18 вересня 1987 року № 9 "Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи", за змістом частини першої статті 17 Закону України "Про власність" кооперативна квартира набуває статусу спільної сумісної власності лише за умови внесення паю в ЖБК за рахунок спільних коштів члена ЖБК та членів його сім`ї. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих йому для внесення паю.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.
Статтею 525 ЦК УРСР передбачено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. 
Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. (ст. 548 ЦК УРСР).
Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, спадкоємець прийняв спадщину якщо: 1) він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Оскільки на час смерті ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) у квартирі були зареєстровані та проживали спадкоємці першої черги - чоловік ОСОБА_2 та донька ОСОБА_8 , останні прийняли спадщину, а саме по 1/4 частці кожний. 
ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини після смерті матері не зверталась, не вступила в управління спадковим майном, відповідно спадщину не прийняла, що підтверджується випискою з будинкової книги, актом ОСББ «Юність» від 15.08.2024 № 10, матеріалами спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 .
Отже ОСОБА_8 належала в порядку спадкування 1/4 частка паєнакопичень у спірній спірній квартирі, а ОСОБА_2 – 3/4 частки (1/4 – в порядку спадкування, а 1/2 – яка частка спільного майна подружжя).
Як відмітив Пленуму Верховного Суду України в п. 8 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті члена житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, вона включається до складу спадкового майна.
Відповідно до довідки ОСББ «Юність» від 10.12.2025 р., вищевказана кооперативна квартира була оплачена до 1969 р., тобто ще до смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , тому, у зв`язку з повною сплатою пайового внеску за кооперативну квартиру у спадкоємців ОСОБА_8 (спадкоємиці ОСОБА_5 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 з 1 липня 1990 року на підставі статті 15 Закону України «Про власність» і статей 1261, 1268 ЦК України виникло в порядку спадкування право власності на відповідну частки цієї квартири.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.
Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України).
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
З матеріалів справи встановлено, що заявник у встановлений законом строк звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак їй було відмовлено.
Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Оформлення спадщини через визнання права власності судом допускається тільки за умови, якщо це право не можна реалізувати в нотаріальному порядку.
Така правова позиція була висловлена у постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року в справі № 227/3750/19.
Оскільки судом встановлено, що за життя ОСОБА_8 набула право власності на 1/4 частку спірної квартири в порядку спадкування після смерті матері, вказане майно увійшло до складу спадщини після її смерті. 
Спадкодавець не оформила своє право власності на нерухоме майно і не отримала правовстановлюючі документи, а тому позивач позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права. Позивач спадщину прийняла, від неї не відмовилася, користується вказаною квартирою, остання є її постійним місцем проживання та місцем реєстрації.
Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо.
Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову в цій частині знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а стороною відповідача не надано суду жодних доказів, які спростовують доводи позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частку кв. АДРЕСА_3 до 2016 р., з 2016 до 2024 р. - Кузнецька), 58Б підлягають задоволенню.
Щодо визнання права власності на 3/4 частки кв. АДРЕСА_1 , за набувальною давністю. 
Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.
Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.
Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Моментом виникнення майнових прав, а саме суб`єктивних прав учасників правовідносин, пов`язаних із володінням, користуванням і розпорядженням майном, є момент набуття права власності.
При вирішенні питання щодо правомірності набуття права власності суд повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб, позивач набув чи має намір набути право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному законом.
Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю на підставі 344 ЦК України позивачка стверджувала, що має право на визнання за нею права власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 , яка раніше належала вітчиму її матері.
Згідно із статтею 328 ЦК України набувальна давність є однією із підстав набуття права власності.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Відтак, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.
Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.
Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.
Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.
Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.
Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.
Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.
Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України.
Подібні правові висновки зазначені у постанові Великої Палати Верховного Суду постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17, провадження № 12-291гс18, а також у постанові Верховного Суду від 10 січня 2023 року у справі № 462/1720/21 (провадження № 61-7977св22) та інших.
Крім того, враховуючи частини першу та третю статті 1277 ЦК України, можна дійти висновку, що в разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням, у встановленому вказаною статтею порядку.
З огляду на викладене за набувальною давністю може бути визнане право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 26 травня 2021 року у справі № 214/3083/18 (провадження № 61-2924св21), від 24 червня 2021 року у справі № 219/49/20 (провадження № 61-2924св21), від 23 вересня 2021 року у справі № 206/1759/20 (провадження № 61-9602св21).
Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на спадкове майно, зокрема на пайові внески (на той час) за спірну квартиру, заяву про прийняття спадщини подала його дочка ОСОБА_20 , проте відомості про отримання свідоцтва про право на спадщину на пайові внески до житлового кооперативу «Юність» на спірну квартиру у справі відсутні.
Більш того, відповідно до довідки ОСББ «Юність» від 10.12.2025 р., вищевказана кооперативна квартира була оплачена до 1969 р. 
10.09.1991 р. видано свідоцтво про право особистої власності на спірну квартиру на ОСОБА_2 , що свідчить про те, що ОСОБА_23 у подальшому повністю усунулася від оформлення своїх спадкових прав, не отримавши свідоцтва ні на пайові внески, ні на саму квартиру.
Також встановлено, що 10.08.2024 ОСОБА_23 знята з реєстрації по АДРЕСА_5 у зв`язку зі смертю.
Про вказані обставини (щодо подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_20 ) позивачу не було відомо, про що зокрема свідчить її вік на той час (15 років).
Враховуючи, що ОСОБА_2 був вітчимом матері позивачки, остання вважала, що правомірно користується майном, не знала і не могла знати про те, щоюридичних підстав для спадкування немає, тобто що володіє чужим майном. Отже, ті обставини, які обумовили її володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності володіння майном.
ОСОБА_20 та Миколаївська міська територіальна громада за 37 років користування позивачем спірним майном не заявляли свої права на це майно та не витребували його з її володіння, а позивачка відкрито володіла, утримувала житло.
Таким чином, позивачка є добросовісним набувачем частки квартири, право власності на яку просить визнати за набувальною давністю.
Обставин, які свідчать про тривале та безперервне володіння майном позивачкою з 1988 року матеріали справи містять. З-поміж письмових доказів суд також враховує показання свідка ОСОБА_4 , яка підтвердила, що позивачка з народження проживає у кв. АДРЕСА_1 . Разом з нею у цій квартирі проживали ОСОБА_24 , бабуся ОСОБА_25 та мама позивачки - ОСОБА_26 . Сестру матері позивачки вона ніколи не бачила і не знає.
Отже позивач добросовісно заволоділа спірним майном і продовжувала відкрито і безперервно володіти ним протягом більш як 30 років до моменту звернення в суд, а тому наявні передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.
Враховуючи наведене, позов слід задовольни у повному обсязі.
Керуючись ст. ст.4, 7, 12, 89, 211, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:

Позовну заявуОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю та в порядку спадкування за законом – задовольнити. 

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частки трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62 кв.м., житловою площею 47,9 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частки трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62 кв.м., житловою площею 47,9 кв.м., за набувальною давністю.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП: НОМЕР_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
Відповідач: Миколаївська міська рада, ЄДРПОУ: 26565573, місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Суддя: З.М. Сухаревич