Справа № 456/3436/26
Провадження № 2/456/2124/2026

РІШЕННЯ
іменем України

23 липня 2026 року місто Стрий 

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бораковського В. М. ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, –

встановив:

Стислий виклад позиції сторін.
В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору представник позивача покликається на те, що ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 08.09.2025 уклали кредитний договір (оферти) № 08.09.2025-100002358. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі – 7500, 00 грн. Заявка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомився під час укладення кредитного договору. Згідно умов кредитного договору № 08.09.2025-100002358 від 08.09.2025 позичальнику надається кредит на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту – 08.09.2025. Сума кредиту: 7500 грн. 00 коп. Строк, на який надається кредит – 140 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту – 25.01.2026. Продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування та строку виплати кредиту передбачена. Позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та строку виплати кредиту, установлених договором, на підставі поданого до кредитодавця звернення із зазначеною датою в паперовій формі або в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під
час такого ініціювання. Кредитодавець також інформує позичальника про зміну строку повернення кредиту шляхом відправлення повідомлення в особистий кабінет позичальника на вебсайті кредитодавця, який є створеним на момент укладення даного кредитного договору або створюється позичальнику при укладенні ним даного договору, та є обраним за згодою з позичальником каналом для комунікації, для відправлення повідомлень про зміну строку повернення кредиту та строку виплати кредиту. Ініціювання споживачем продовження (лонгації, пролонгації) строку кредитування відбувається без змін умов попередньо укладеного договору в
бік погіршення для споживача. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Комісія, пов`язана з наданням кредиту– 20% від суми кредиту та дорівнює 1500 грн. 00 коп.
Відповідно до п. 3.1 за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію (якщо комісія встановлена договором). Як зазначено в п. 3.2. договору кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно з п. 4.1 договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11XX-XXXX-0696.
ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало належним чином та в повному обсязі. В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подання позову, утворилась заборгованість у розмірі 24867,14 грн., що складається з: тіла кредиту – 7280,00 грн., процентів – 9204,20 грн., комісії (пов`язаної з наданням кредиту) – 882,94 грн., відсотків, нарахованих по 625 ст. ЦК України – 7500,00 грн.
У зв`язку з вищенаведеним представник позивача просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №08.09.2025-100002358 від 08.09.2025 у розмірі 24867,14 грн. та судові витрати.

29.06.2026 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому він зазначив, що не згідний з розміром заборгованості, оскільки він частково погасив заборгованість. Зазначив, що ним сплачено перший черговий платіж за графіком платежів до договору у розмірі 1672, 92 грн. (дата платежу – 20.09.2025, квитанція №Н9ВВ-7ХМ4-ХН58-2РР4), що перевищує суму платежу, передбачену графіком. Також зазначив, що ним сплачено понад графік: 50,18 грн. (дата платежу - 12.10.2025, квитанція № ВВХР-АЕТР- НМ04-87Р9) та 220,77 грн. (дата платежу - 28.10.2025, квитанція № 75С6-Е313-9224- 8КНЕ). Усі зазначені платежі здійснені на реквізити позивача та відображені у статусах оплати в особистому кабінеті позичальника на вебсайті позивача. Таким чином, загальна сума здійснених ним платежів за договором становить 1943,87 грн (1672,92 + 50,18 + 220,77). Подальші чергові платежі за графіком (з 2-го по 10-й) у повному обсязі ним своєчасно сплачені не були. Зважаючи на викладене, просить врахувати здійснені ним платежі на загальну суму 1943,87 грн. при визначенні остаточного розміру заборгованості. Звернув увагу, що в особистому кабінеті позичальника на вебсайті позивача заборгованість за договором відображається в іншому розмірі, ніж заявлено в позовній заяві, а саме 27529,54 грн, з наступною деталізацією: борг по тілу кредиту - 7280,00 грн; борг по процентах - 9204,20 грн; борг по комісії - 882,94 грн; проценти річних (неустойка за порушення зобов`язання) 10162,40 грн. Зазначена сума 27529,54 грн. не відповідає сумі, заявленій до стягнення в позовній заяві 24867,14 грн, що свідчить про відсутність у позивача незмінного, обгрунтованого та перевіреного розрахунку заборгованості. Пунктом 15 договору передбачено нарахування на користь позивача процентів річних за порушення грошового зобов`язання, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, що за своєю правовою природою є неустойкою (платежем за порушення виконання зобов`язання). Цим же пунктом договору сторони прямо погодили, що сукупна сума процентів річних та інших платежів за порушення зобов`язань не може перевищувати максимальне обмеження, встановлене законом. Розмір кредиту, отриманого ним за договором, становить 7500,00 грн, що є меншим за розмір однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на 2025 рік у сумі 8000,00 грн, відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 № 4059-ІХ. Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню обмеження, передбачене частиною третьою статті 21 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якого сукупний розмір процентів річних (неустойки) та будь-яких інших платежів за порушення зобов`язань за цим договором не може перевищувати 15000,00 грн (подвійний розмір отриманого кредиту). Відповідно просить перевірити нараховану позивачем суму процентів річних 10162,40 грн., згідно з даними особистого кабінету позичальника та будь-які інші платежі за порушення зобов`язань на відповідність зазначеному граничному розміру, а також врахувати, що ця сума продовжує щоденно зростати, а тому на момент ухвалення рішення може вже перевищувати встановлену законом межу. Пунктом 4.4 договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються до дати фактичного повернення кредиту, тобто продовжують нараховуватися і після закінчення встановленого договором строку кредитування 25.01.2026. Згідно з даними особистого кабінету позичальника, борг по процентах 9204,20 грн. перевищує суму процентів, передбачену графіком платежів у межах первісного 140-денного строку кредитування 7670,48 грн., що може свідчити про нарахування додаткових процентів за період після 25.01.2026. Пунктом 15 договору передбачено нарахування процентів річних у розмірі 170 000% річних від суми заборгованості за весь час прострочення. Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності їх наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Умова про нарахування 170000% річних є явно несумірною з будь- якими можливими збитками кредитора та створює очевидний дисбаланс на шкоду споживача, а тому є несправедливою у розумінні зазначеної статті та нікчемною, відповідно до частини п`ятої статті 18 цього Закону. Відповідно просить визнати умову пункту 15 договору в частині встановлення розміру процентів річних 170000% несправедливою та не застосовувати її при вирішенні справи, обмеживши розмір відповідальності граничним розміром, встановленим частиною третьою статті 21 Закону України «Про споживче кредитування». Пунктом 7 заявки до договору передбачено комісію за надання кредиту у розмірі 20% від суми кредиту (1500,00 грн), яка нарахована одноразово в день видачі кредиту. Зазначена комісія не є платою за окрему реальну послугу кредитодавця, а фактично є прихованою частиною вартості кредиту, що штучно збільшує загальне боргове навантаження на позичальника. Враховуючи вищенаведе просить перевірити нарахування комісії вимогам занону.

08.07.2026 від представниці позивача надійшла відповідь на відзив у якій вона зазначила, що обрахування загальних витрат за споживчим кредитом базуються на припущені, що позичальник буде виконувати свої зобов`язання належним чином, а саме згідно графіку платежів. У випадку належного виконання кожного окремого зобов`язання згідно графіку платежів кошти погашали б вимоги позивача у відповідності до частині 1 статті 534 ЦК України, таким чином було б погашено першочергово комісію та проценти, а решта коштів погасила б базу розрахунку. У випадку належного виконання зобов`язання проценти наступного чергового періоду
були б обраховані враховуючи зменшену базу розрахунку. Звернула увагу, що загальні витрати за споживчим кредитом є співмірними, враховуючи строк кредитування. Жодних нарахувань поза межами строку кредитування, зокрема, у порядку, передбаченому ст. 625 ЦК України, позивачем не здійснювалось, а позовні вимоги не заявлялись. Також зазначила, що під час формування довідки про заборгованість та суми позовної вимоги було враховано факт оплати та змінено суму заборгованості. Звернула увагу, що комісія пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником, з використанням стороннього сервісу – інтернет-еквайрингу. З огляду на те, ТОВ «Споживчий центр» надає кошти у кредит без відкриття рахунків у власній установі, на відміну від банківського кредиту, то плата за надання кредиту, на картку, зазначену позичальником, є виправданим. Відповідач не був позбавлений права отримати кредит у відділенні ТОВ «Споживчий центр» (ТМ «ШвидкоГроші»), уникнувши додаткових витрат. Комісія за обслуговування пов`язана з наданням ряду послуг, а саме: організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях; забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях; забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях; забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу; консультаційні послуги; інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. Безоплатність надання цих послуг законодавством не встановлена. Договором застережено, що до складу даної комісії не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства. Звернула увагу, що своїм підписом на договорі відповідач також підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати.

13.07.2026 від відповідача на адресу суду надійшло заперечення на відповідь на відзив у якому він зазначив, що стягнення комісії за надання кредиту в розмірі 1500,00 грн. є прихованим збільшенням ціни кредиту, грубим порушенням прав споживача. Зазначив, що позивач не спростував розбіжність у сумі, що підлягає стягненню в позовній заяві та в електронному особистому кабінеті. Окрім цього, позивач продовжує нараховувати договірні відсотки поза межами строку дії договору. 
Відповідач надав контррозрахунок заборгованості, відповідно до якого з нього підлягає до стягнення тіло кредиту у розмірі 7500,00 грн. та проценти у розмірі 2250,00 грн. Однак, враховуючи фактично сплачені ним кошти у розмірі 1943,87 грн., загальна сума боргу становить 7806,13 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 

Представник позивача жодних клопотань чи заяв не подавав, звертаючись до суду з позовною заявою просив розглядати справу без його участі.

Відповідач жодних клопотань чи заяв не подавав. 

Заяви, клопотання учасників справи.
Не поступало.

Процесуальні дії у справі.
18.06.2026 суд, з метою визначення підсудності справи, здійснив дії по визначенню місця реєстрації відповідача у Єдиному державному демографічному реєстрі.
Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.06.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.
Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись.

З`ясувавши обставини, на які представник позивача посилається як на підставу своїх вимог, враховуючи заперечення щодо позову відповідача, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, суд доходить такого висновку.

Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідност. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У свою чергу, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказ і регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.
Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставіповно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Згідно з ч. 2, 3 та 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Відповідно до пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) ТОВ «Споживчий центр» від 08.09.2025, за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11хх-хххх-0696.
08.09.2025 ОСОБА_1 надіслав заявку ТОВ «Споживчий центр» з метою отримання кредиту. Відповідно до умов кредитного договору №08.09.2025-100002358 від 08.09.2025 позичальнику надається кредит на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту – 08.09.2025. Сума кредиту: 7500,00 грн. Строк, на який надається кредит - 140 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту – 25.01.2026. Продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування та строку виплати кредиту передбачена. Позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та строку виплати кредиту, установлених договором, на підставі поданого до кредитодавця звернення із зазначеною датою в паперовій формі або в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Кредитодавець також інформує позичальника про зміну строку повернення кредиту шляхом відправлення повідомлення в особистий кабінет позичальника на вебсайті кредитодавця, який є створеним на момент укладення даного кредитного договору або створюється позичальнику при укладенні ним даного договору, та є обраним за згодою з позичальником каналом для комунікації, для відправлення повідомлень про зміну строку повернення кредиту та строку виплати кредиту. Ініціювання споживачем
продовження (лонгації, пролонгації) строку кредитування відбувається без змін умов попередньо укладеного договору в бік погіршення для споживача. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Комісія, пов`язана з наданням кредиту– 20% від суми кредиту та дорівнює 1500 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Дана заявка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомився 08.09.2025.
Згідно відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №08.09.2025-100002358 від 08.09.2025, останнім підтверджено, що він однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору №08.09.2025-100002358 від 08.09.2025.
Додатком до кредитного договору №08.09.2025-100002358 від 08.09.2025 є контактні дані позичальника, додаткові дані, повідомлення про кримінальну відповідальність.
Як вбачається із інформації ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за вих. №1-1003 від 10.03.2026, ТОВ «Споживчий центр» повідомлено, що відповідно до укладеного між ними договору на переказ коштів ФК-П2024/01-2 від 01.04.2024, було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 08.09.2025 20:18:06 на суму 7500,00 грн, номер картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua – 857493325, призначення платежу: видача за договором кредиту №08.09.2025-100002358.
Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором №08.09.2025-100002358 від 08.09.2025, станом на 09.03.2026 заборгованість ОСОБА_1 по кредитному договору становить 24867,14 грн., що складається з: тіла кредиту – 7280,00 грн., процентів – 9204,20 грн., комісії (пов`язаної з наданням кредиту) – 882,94 грн., відсотків, нарахованих по 625 ст. ЦК України – 7500,00 грн.
04.01.2024 між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Споживчий центр» укладено договір № ФК-П-2024/01-2 про надання послуг з переказу коштів.

Релевантні норми і джерела права, застосовані судом при ухваленні рішення.
Встановлені судом цивільні правовідносини щодо порушення боржником грошового зобов`язання й застосування кредитором відповідних наслідків цього, у тому числі й за кредитними договорами, регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року й протоколами до неї, Цивільним кодексом України (надалі - ЦК України), Законами України «Про електронну комерцію», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про захист прав споживачів», «Про споживче кредитування», іншими актами цивільного законодавства.
Так, згідно положень ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених у ст. 11 цього Кодексу.
Своєю чергою, системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ч. 1 ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Щодо укладення договору в електронній формі.
Відповідно до пункту 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор, відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 цього Закону, це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Відповідно до частин 3, 4, 6 ст. 11 цього Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведенного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.
Судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 08.09.2025 укладено кредитний договір (оферти) №08.09.2025-100002358. Відповідно до умов кредитного договору №08.09.2025-100002358 від 08.09.2025 позичальнику надається кредит на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту – 08.09.2025. Сума кредиту: 7500,00 грн. Строк, на який надається кредит - 140 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту – 25.01.2026. Продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування та строку виплати кредиту передбачена. Позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та строку виплати кредиту, установлених договором, на підставі поданого до кредитодавця звернення із зазначеною датою в паперовій формі або в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Кредитодавець також інформує позичальника про зміну строку повернення кредиту шляхом відправлення повідомлення в особистий кабінет позичальника на вебсайті кредитодавця, який є створеним на момент укладення даного кредитного договору або створюється позичальнику при укладенні ним даного договору, та є обраним за згодою з позичальником каналом для комунікації, для відправлення повідомлень про зміну строку повернення кредиту та строку виплати кредиту. Ініціювання споживачем продовження (лонгації, пролонгації) строку кредитування відбувається без змін умов попередньо укладеного договору в бік погіршення для споживача. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Комісія, пов`язана з наданням кредиту– 20% від суми кредиту та дорівнює 1500 грн. 00 коп. Договір укладено в електронній формі. 
Таким чином судом встановлено, що договір був вчинений в електронній формі, яка відповідно до ст. 207 ЦК Українита Закону України «Про електронну комерцію»прирівнюється до письмової форми.
Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4ст. 263 ЦПК України, суд ураховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку про належне укладення кредитного договору.
Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув.
Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20.

Суд звертає увагу, що на момент укладення кредитного договору відповідач не звертався до кредитодавця із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодився із всіма умовами такого договору, в тому числі і з тими, що визначають підстави сплати процентів, комісії та їх розмір. Більше того, відповідач, ознайомившись з умовами кредитного договору, мав реальну можливість відмовитися від укладення останнього, та на момент його підписання вимог щодо незаконності умов договору не заявляв.
Суд приходить до висновку, що між сторонами у справі було досягнуто згоди з усіх істотних умов електронного кредитного договору (оферти) №08.09.2025-100002358 від 08.09.2025, такий правочин створює презумпцію його правомірності, у зв`язку з чим кредитний договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов цього договору, натомість відповідач не виконав зобов`язань за цим договором, допущену заборгованість за ним у встановленому порядку та сумі не погашено.

Щодо твердження відповідача у відзиві на позовну заяву, що він не згідний з нарахованими процентами, комісією та ним сплачено частково кошти в рахунок погашення заборгованості у розмірі 1943, 87 грн., однак не враховано позивачем, суд звертає увагу, що до матеріалів позовної заяви долучено розрахунок заборгованості.
Згідно розрахунку заборгованості за договором №08.09.2025-100002358 від 08.09.2025, станом на 09.03.2026 заборгованість ОСОБА_1 по кредитному договору становить 24867,14 грн., що складається з: тіла кредиту – 7280,00 грн., процентів – 9204,20 грн., комісії (пов`язаної з наданням кредиту) – 882,94 грн., відсотків, нарахованих по 625 ст. ЦК України – 7500,00 грн. Як вбачається із розрахунку заборгованості, 21.09.2025 відповідачем здійснено платіж на суму 1667, 06 грн. в рахунок погашення заборгованості. Відповідно позивачем дану суму враховано в рахунок погашення процентів за користування кредитом та в рахунок погашення комісії за надання кредиту. Таким чином, згідно наданого розрахунку, станом на 20.09.2025 залишок нарахованих, не погашених комісій становив 1500,00 грн., залишок нарахованих, не погашених відсотків становив 975,00 грн. Враховуючи часткову оплату відповідачем коштів у сумі 1667,06, станом на 21.09.2025 залишок нарахованих, не погашених комісій становив 882,94 грн., залишок нарахованих, не погашених відсотків становив 00,00 грн. З 22.09.2025 відповідачу нараховано відсотки 75, 00 грн. та в подальшому нараховуались відсотки згідно договору. Відповідачем 12.10.2025 здійснено платіж на суму 50,00 грн. в рахунок погашення заборгованості, відповідно дану суму кредитодавцем зараховано у залишок нарахованих, не погашених відсотків та така становила 1525, 00 грн. Окрім цього, 28.10.2025 відповідачем здійснено платіж на суму 220,00 грн. в рахунок погашення заборгованості, дану суму кредитодавцем зараховано у залишок нарахованих, не погашених відсотків та така становила 2725,00 грн. 
Однак, в судовому засіданні встановлено, що згідно наданого позивачем розрахунку загальна сума сплачених відповідачем коштів в рахунок погашення заборгованості становить 1937,06 грн., проте згідно наданих відповідачем квитанцій (квитанція №Н9ВВ-7ХМ4-ХН58-2РР4 від 20.09.2025 на суму 1672, 92 грн., квитанція № ВВХР-АЕТР- НМ04-87Р9 від 12.10.2025 на суму 50,18 грн., квитанція № 75С6-Е313-9224- 8КНЕ від 28.10.2025 на суму 220, 77 грн.) загальна сума сплачених коштів становить 1943,87 грн. Відповідно суд приходить до висновку, що суму у розмірі 6,81 грн. слід зарахувати у залишок нарахованих, не погашених відсотків.
Щодо твердження відповідача про нарахування процентів, після завершення строку кредитування, суд звертає увагу, що розрахунок заборгованості за договором №08.09.2025-100002358 від 08.09.2025, наданий позивачем за період з 08.09.2025 по 25.01.2026. Згідно умовами кредитного договору строк, на який надається кредит становить 140 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту – 25.01.2026. Таким чином, наданий позивачем розрахунок становить 140 днів та не виходить за межі строку кредитного договору.

Щодо стягнення комісії з відповідача суд звертає увагу на наступне.
Право нарахування комісії за надання кредиту обумовлене, крім самого договору - п. 4.11, ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». Зазначеною статтею визначено, що комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Інформація про комісії має надаватися споживачу до укладення договору (ч. 2, 3 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»), що і було зроблено шляхом ознайомлення відповідача з кредитним договором до його підписання. 
Нарахування комісії в розмірі 20, 00 відсотків за надання кредиту передбачено п. 7 договору та дорівнює 1500,00 грн.
Отже, відповідач був обізнаний з умовою щодо комісії, погодився на дану умову, відповідно у нього виникло зобов`язання щодо її сплати. Тому вимога про стягнення комісії у розмірі 882,94, 00 грн. підлягає до задоволення.

Щодо стягнення з відповідача заборгованості за відсткам у розмірі 7500, 00 грн., нарахованими на підставі ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-ІХ, серед іншого, внесено зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України та доповнено його пунктом 18 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні`у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час.
Аналогічний правовий висновок, щодо аналізу п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, викладений у постанові Верховного Суду від12.06.2024 у справі№ 910/10901/23, який, відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, судом застосовується під час ухвалення судового рішення у подібній справі.
Згідно правового висновку, що викладений у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23(провадження№ 61-8279св23), дія п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на кредитний договір.
Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 №183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Враховуючи вищенаведені обставини та норми Закону, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Резюмуючи, суд висновує, що позовні вимоги, сформовані про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають задоволенню частково. Відтак, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТзОВ «Споживчий центр» підлягає до стягнення заборгованість в загальній сумі 17360,33 грн. з яких сума заборгованості за тілом кредиту 7280,00 грн., сума заборгованості по процентам за користування кредитом 9197,39 грн. враховуючи не зараховані кошти у розмірі 6,81 грн. сплачені відповідачем, комісія (пов`язана з наданням кредиту) – 882, 94 грн.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які представник позивача посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення частково. 

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Отже із відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений позивачем судовий збір, пропорційно задоволеним позовним вимогам, у розмірі в розмірі 1858,68 грн., із розрахунку 17360,33*2662,40:24867,14.

Керуючись статтями 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код ЄДРПОУ: 37356833, МФО 305299, р/р НОМЕР_3 ) заборгованість за кредитним договором №08.09.2025-100002358 від 08.09.2025 у розмірі 17360,33 грн. з яких сума заборгованості за тілом кредиту 7280,00 грн., сума заборгованості по процентам за користування кредитом 9197,39 грн., комісія (пов`язана з наданням кредиту) 882,94 грн. та суму судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 1858,68 грн., а всього – 19219,01 (дев`ятнадцять тисяч двісті дев`ятнадцять гривень одна копійка) грн. 

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддя 	В. М. Бораковський