Справа № 347/793/26 
Провадження № 22-ц/4808/1581/26 
Головуючий у 1 інстанції КІЦУЛА Ю. С. 
Суддя-доповідач Луганська 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Луганської В.М.
суддів Девляшевського В.А., Баркова В.М.,
учасники справи
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» 
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України)
апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 09 червня 2026 року, ухвалене в складі судді Кіцули Ю.С.,
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У березні 2026 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11.04.2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачкою за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем вказаного товариства, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних та програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1379-4201.
Відповідно до умов договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 20000 грн, строк кредитування - 300 днів, базовий період 30 днів, знижена процентна ставка – 2,50% в день, стандартна процентна ставка – 2,50% в день.
Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на умовах, передбачених договором. Відповідач підтвердила виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти, не скористалася своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання нею грошових коштів.
Однак, відповідачка свої зобов`язання за вказаним договором перед позивачем належним чином не виконала та допустила виникнення заборгованості, загальний розмір якої станом на 17.02.2026 року позивачем визначено як 86 157,50 грн, з яких: 14 300 грн прострочена заборгованість за кредитом; 71 857,50 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Позивачем прийнято рішення про застосування до позичальника програми лояльності, а саме часткового списання заборгованості за нарахованими комісією та процентами в сумі 41357,50 грн, за умови погашення ним решти заборгованості за кредитним договором у розмірі 44800 грн.
Просив стягнути з відповідачки заборгованість, яка складається із 14 300 - прострочена заборгованість за кредитом та 30 500 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 662,40 грн.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 09 червня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулось до суду з апеляційною скаргою, у якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосуванням судом норм матеріального права, просить рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 09 червня 2026 року скасувати та прийняти нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» загальну суму заборгованості за кредитним договором № 1379-4201 від 11.04.2024 року у розмірі 44 800,00 грн. 
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що позивач має право на нарахування процентів згідно п.4.10. кредитного договору протягом строку договору, що визначені в п. 4.12. кредитного договору. Позивачем дотримано вимоги, зокрема ст. 1048, 1056-1 ЦК України щодо встановлення розміру процентів за користування суми кредитом, що була надана (проінформована, доведена до відома) відповідачці.
На дату укладення кредитного договору № 1379-4201 11.04.2024 року діяли законодавчі обмеження, згідно з якими максимальний розмір денної процентної ставки не міг перевищувати 2,50%. Договір було укладено саме в цей перехідний період (з 24.12.2023 по 22.04.2024 включно), тому встановлена в договорі денна процентна ставка відповідала чинним вимогам законодавства та не перевищувала передбаченого граничного значення.
Денна процентна ставка передбачена пунктами 4.15 та 4.18 договору не перевищує встановлених законодавчих обмежень на момент укладення договору. При цьому, денна процента ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносились зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчими кредитом та загального розміру кредиту).
Суд першої інстанції помилково застосував до щоденно нарахованої заборгованості розмір денної процентної ставки, що визначена п.17 «Прикінцевих та перехідних положень» ЗУ «Про споживче кредитування» у розмірі 1,5% та 1,0% за період з 22.04.2024 року по 04.02.2025 року, та як наслідок, позбавив позивача законного права на отримання процентів за користування кредитними коштами відповідно до умов укладеного договору.
Скаржник не погоджується із розрахунком заборгованості суду першої інстанції, навів в апеляційній скарзі свій розрахунок, та зазначив, що станом на 17.02.2026 року загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором становить 86 157,50 грн, зокрема: прострочений борг за кредитом - 14300 грн, прострочена заборгованість за процентами – 71857, 50 грн. Відтак, нарахування позивачем відсотків за користування кредитом протягом строку дії договору є правомірним.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 44800 грн і є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3328 грн * 30 = 99 840 грн), тому справа відноситься до категорії малозначної справи в силу вимог закону.
Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 09 липня 2026 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено ОСОБА_1 право подати до Івано-Франківського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу. 
Конверт з поштовим відправленням повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відмовився», тому відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України він є такими, що отримав судову повістку-повідомлення.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що відповідно до пункту 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%.
Кредитний договір №1379-4201 укладено 11.04.2024 року строком на 300 днів. Оскільки договір укладено після набрання чинності Законом від 22.11.2023 року (24.12.2023), до цих правовідносин застосовуються зміни, внесені до Закону України «Про споживче кредитування».
Суд идійшов висновку,що нарахування відсотків позивачем відбувалось всупереч вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг»
ОСОБА_1 здійснила повернення кредиту у більшому розмірі на загальну суму 11985,15 грн (23200 – 11 214,85 = 11985,15 грн), ніж мав бути розрахований кредитодавцем з урахуванням змін внесених до законодавства Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» та які мали бути враховані кредитодавцем при складанні умов оговору №1379-4201 від 11.04.2024 року. Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог.

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що 11.04.2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1379-4201 продукту «CreditKasa», який позичальником було підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем).
Згідно п.2.1, п.2.2 та п.4.1 вказаного договору кредитодавець відкрив для позичальника кредитну лінію та надав грошові кошти у розмірі 20 000 грн на умовах строковості, зворотності та платності для задоволення особистих потреб позичальника. 
Плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом і є фіксованою (п.4.7 Договору). Процентна ставка за користування кредитом не змінюється протягом усього строку користування кредитом, однак позичальнику на умовах вказаних у цьому договорі (програма лояльності), може надаватись можливість скористатися кредитом за промо ставкою та/або пільговою, та/або зниженою процентними ставками.
Відповідно до п.4.12 кредитного договору строк на який надається кредит складає 300 днів. Дата повернення кредиту04.02.2025 року.
Денна процентна ставка на дату укладання кредиту складає 2,50% (а.4.15 договру).
Згідно з квитанцією системи LiqPay від 11.04.2024 року, на платіжну картку НОМЕР_1 було зараховано кредитні кошти в сумі 20 000 грн за договором №1379-4201.
Згідно розрахунку заборгованості за договором №1379-4201 від 11.04.2024 року,який надано позивачем, станом на 17.02.2026 року загальна сума заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором становить 86157,50 грн, з яких: основний борг – 14 300 грн, залишок відсотків – 71857 грн.
Відповідач здійснювала часткове погашення кредиту.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).
Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 627 ЦК України, відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначено у ст. 639 ЦК України, згідно із якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Тобто, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Кодексу).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостоюцієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20.
У справі, яка переглядається встановлено, що 11.04.2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір №1379-4201 про відкриття кредитної лінії, в якому погоджено суму кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк та порядок повернення коштів.
Кредитний договір укладено в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».
За умовами кредитного договору №1379-4201 від 11.04.2024 року відповідачка отримала грошові кошти у розмірі 20000, 00 грн на умовах строковості, зворотності та платності для задоволення особистих потреб позичальника. 
Плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом і є фіксованою (п.4.7 договору). 
Пунктами 4.9 та 4.12 договору передбачено, що позичальник зобов`язаний сплачувати відсотки та комісію згідно з Графіком платежів (Додаток 3) у кінці кожного базового періоду. Стандартна ставка становить 2,50% на день, строк кредиту — 300 днів, а дата повного повернення — 04.02.2025 року.
Згідно частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції, яка набрала чинності 24 грудня 2023 року згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Перехідні положення законопроекту застосовуються у разі, якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Це узгоджуються із абзацом 2 частини 1 статті 39 Закону України «Про правотворчу діяльність» (нормативно-правовими актами, що застосовувалися до набрання чинності прийнятим (виданим) нормативно-правовим актом, встановлювався інший порядок регулювання відповідних суспільних відносин).
Договір про відкриття кредитної лінії № 1379-4201 укладено 11.04.2024 року, тобто, після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому до спірних правовідносин мають застосовуватись положення ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», згідно якої максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 % за весь строк дії кредитного договору. На, що суд першої інстанції не звернув увагу.
Аналіз розрахунку заборгованості свідчить, що позивачем нараховувалися відсотки, а сплачені відповідачем суми частково йшли на погашення цих платежів згідно з договірними положеннями.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає за необхідне здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 .
За умовами кредитного договору № 1379-4201 від 11.04.2024 року відповідачка отримала грошові кошти у розмірі 20000, 00 грн.
Отже, відсотки за період з 11.04.2024 року по 13.05.2024 року (включно) складають 6400 грн (20000 х1/100 х 32 днів).
13.05.2024 року відповідачкою внесено кошти у розмірі 16500 грн, з яких 6400 грн підлягало зарахуванню на погашення відсотків за користування кредитними коштами, 10100 грн на погашення тіла кредиту.
Залишок тіла кредиту станом на 13.05.2024 року складало 9900 грн.
Відсотки за період з 13.05.2024 року по 13.06.2024 року (включно) складають 3069 грн (9900 х1/100 х 31 днів). 
Загальна сума, необхідна для повного пошашення зобов`язань станом на 13.06.2024 року складає 12969 грн, з яких 9900 грн - тіло кредиту, 3069 грн – проценти.
13.06.2024 року відповідачкою внесено кошти у розмірі 15500 грн, з яких 3069 грн підлягало зарахуванню на погашення відсотків за користування кредитними коштами, 9900 грн на погашення тіла кредиту. 
Внаслідок внесення платежу 13.06.2024 у розмірі 15 500,00 грн при фактичній заборгованості 12 969,00 грн, утворилася переплата в розмірі 2 531,00 грн.
18.06.2024 року відповідачкою внесено кошти у розмірі 23200 грн.
Загальна сума фактично внесених платежів становить 55 200,00 грн (16500 + 15500 + 23200).
Отже, кредитні зобов`язання за договором повністю виконані 13.06.2024 року.
Посилання скаржника на те, що «денна процентна ставка» в розумінні Закону України «Про споживче кредитування» та процентну ставку(ки) в день, які встановлені в кредитному договорі, укладеному відповідачем з ТОВ «Укр Кредит Фінанс», не є тотожними поняттями, апеляційний суд відхиляє та вважає такими, що зводяться лише до особистого тлумачення позивачем закону на власну користь.
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права.
Відповідно до ч.4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про виконання зобов`язань за кредитним договором та відмову в позові, проте помилково не застосував положення ст.. 8 Закону України «Про споживче кредитування», тому колегія суддів вважає, що рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 09 червня 2026 року слід змінити та викласти його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Оскільки апеляційний суд змінює судове рішення, але виключно у частині мотивів його ухвалення, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 09 червня 2026 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 вересня 2026 року.

В.М. Луганська

Судді:       Б.В. Барков

В.А. Девляшевський