| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/12237/24 Суддя першої інстанції: Лиска І.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 року м. Київ 

Шостий апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів:
судді-доповідача Кравченка Є.Д.,
суддів: Бужак Н.П., Василенка Я.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління пенсійного фонду України у Київській області Пенсійного фонду України, в якому просила суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови у перерахуванні пенсії ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перерахувати пенсію ОСОБА_1 на підставі довідки про сплату збору до Пенсійного фонду України від 27 березня 2000 року № 334.
Позов мотивовано протиправністю відмови відповідача у перерахунку пенсії позивача на підставі довідки про сплату збору до Пенсійного фонду України від 27.03.2000 року №334.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішення суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати повністю рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року у справі № 320/12237/24 та ухвали нове, яким визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови у перерахуванні пенсії ОСОБА_1 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перерахувати пенсію ОСОБА_1 на підставі довідки про сплату збору до Пенсійного фонду України від 27 березня 2000 року № 334.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначила, що апелянт оскаржувала рішення від 28.07.2023 № 155950014186 про відмову у перерахуванні пенсії, однак судом вказано, що такого оскарження не було. Також зазначила, що під формулюванням «визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови у перерахуванні пенсії ОСОБА_1 » і мається на увазі визнати протиправним рішення від 28.07.2023 № 155950014186 про відмову у перерахуванні пенсії. При цьому, апелянт наголосила на тому, що судом було допущено надмірний формалізм та звужено розгляд справи.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2025 року відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, встановлено строк для подання відзиву та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції. Також суд поновив ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року.
Від Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 в повному обсязі.
Після надходження справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року справу № 320/12237/24 призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження. Також судом продовжено строк судового розгляду справи.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 квітня 2026 року у справі № 320/12237/24, визначено склад колегії суддів: суддя-доповідач Кравченко Є.Д., судді: Бужак Н.П., Василенко Я.М.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2026 року зазначеною колегією суддів прийнято до провадження адміністративну справу та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження.
Згідно з частиною першою статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області, та отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
26 липня 2023 року позивач звернулась до територіальних органів пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії у зв`язку з донарахуванням страхового стажу за додатково поданими документами.
За результатами розгляду заяви про перерахунок пенсії та доданих додатково документів, зокрема довідки №334 від 27.03.2000, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 28.07.2023 №155950014186 прийнято рішення про відмову у здійсненні перерахунку пенсії.
Вважаючи протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України у Київській області Пенсійного фонду України щодо відмови у перерахунку пенсії позивач звернувся з позовом до суду.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що за результатами розгляду заяви позивача про перерахунок пенсії та доданих додатково документів, зокрема довідки №334 від 27.03.2000, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 28.07.2023 №155950014186 прийнято рішення про відмову у здійсненні перерахунку пенсії. Суд першої інстанції зазначив, що позивач рішення від 28.07.2023 №155950014186 про відмову у призначенні пенсії не оскаржувала, про таке оскарження суду не повідомила, доказів не надала.
З огляду на ту обставину, що суд першої інстанції наголосив на тому, що позовні вимоги у даній справі є безпідставними, оскільки відповідачем рішення про відмову позивачу у перерахунку її пенсії не приймалось.
Колегія суддів погоджується зі означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
У будь-якому разі обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення його порушених прав, і у випадку задоволення судом його вимог, прийняте судом рішення повинно мати наслідком відновлення тих прав, за захистом яких позивач і звернувся до суду.
В свою чергу, невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.
При цьому, під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, який має бути сформульований максимально чітко і зрозуміло. Крім того, правову категорію «зміст позовних вимог» слід розуміти як дію суду, про вчинення якої позивач вимагає постановити судове рішення, що спрямована на задоволення певної матеріально-правової вимоги позивача. 
Як слідує з тексту позовної заяви, позивач у даній справі просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови у перерахуванні пенсії ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перерахувати пенсію ОСОБА_1 на підставі довідки про сплату збору до Пенсійного фонду України від 27 березня 2000 року № 334.
Тобто, позивач вважає, що у спірних правовідносинах наявна протиправна бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови у перерахуванні її пенсії з урахуванням довідки про сплату збору до Пенсійного фонду України від 27 березня 2000 року № 334.
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що бездіяльність - це пасивна поведінка суб`єкта, тобто не вчинення ним будь-яких дій, а дія це активна поведінка суб`єкта. 
Таким чином, враховуючи обставини щодо прийняття 28.07.2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області рішення №155950014186 від 28.07.2023 про відмову у перерахунку пенсії у зв`язку з дорахунком стажу, колегія суддів приходить до висновку, що у спірних правовідносинах відсутня саме протиправна бездіяльність з боку відповідача, позаяк 
При цьому, у тексті апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що не погоджується з прийнятим рішенням від 28.07.2023 № 155950014186 про відмову у перерахунку пенсії, що охоплюється формулюванням визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Київській області.
Однак, такі доводи судом апеляційної інстанції відхиляються як необґрунтовані, позаяк рішення від 28.07.2023 № 155950014186 про відмову у перерахунку пенсії прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області, а бездіяльність щодо відмови позивач оскаржує Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.
При цьому, у межах даної справи № 320/12237/24 позивач саме рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 28.07.2023 № 155950014186 про відмову у перерахунку пенсії не оскаржує, як і не визначає вказаного суб`єкта владних повноважень відповідачем у справі.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивач у цій справі не оскаржує рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 28.07.2023 № 155950014186, а протиправна бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови у перерахуванні пенсії ОСОБА_1 відсутня з огляду на прийняття за результатами розгляду заяви позивача рішення від 28.07.2023 №155950014186.
Колегія суддів, з урахуванням доводів позовної заяви, приходить до висновку, що належним способом захисту прав позивача є саме оскарження рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 28.07.2023 № 155950014186, яким відмовлено позивачу у перерахунку пенсії за поданою нею заявою та з урахуванням довідки про сплату збору до Пенсійного фонду України від 27 березня 2000 року № 334.
За встановлених у даній справі обставин, оскільки 28.07.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області (за принципом екстериторіальності) прийнято рішення № 155950014186 про відмову у перерахунку пенсії позивача з дорахунком стажу відповідно до довідки про сплату збору до Пенсійного фонду України від 27 березня 2000 року № 334, що свідчить про відсутність у спірних правовідносинах саме протиправної бездіяльності з боку відповідача, а також враховуючи, що позивач не оскаржує в межах даного позову зазначене рішення, а оскаржує бездіяльність ГУ ПФУ у Київській області, колегія суддів приходить до висновку, що у даній справі відсутні підстави для визнання протиправної бездіяльності відповідача та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області перерахувати пенсію ОСОБА_1 на підставі довідки про сплату збору до Пенсійного фонду України від 27 березня 2000 року № 334.
Колегія суддів наголошує, що у даній справі не встановлено саме протиправної бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, а рішення яким відмовлено позивачу у перерахунку пенсії прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заявленого позову за наведених судом підстав.
Щодо аргументів апеляційної скарги про необґрунтованість висновків суду першої інстанції по суті позовних вимог, то колегія суддів зазначає, що за встановлених обставин розгляду цієї справи за неналежно обраного предмету спору та відсутності протиправної бездіяльності ГУ ПФУ у Київській області в межах даних правовідносин, надання оцінки наявності або відсутності права позивача на перерахунок пенсії суд не надає.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
Згідно з приписами частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року у справі №12237/24 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач Є.Д. Кравченко 

Судді: Н.П. Бужак

Я.М. Василенко