Справа № 459/2461/24 Головуючий у 1 інстанції: Дем`яновська Ю.Д. 
Провадження № 22-ц/811/3883/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 вересня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
секретаря: Чижа Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шептицького міського суду Львівської області від 16 жовтня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИЛА:
17 вересня 2024 року ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 3918771 від 22 серпня 2023 року у розмірі 142 345,00 грн.
Позов обгрунтований тим, що 22 серпня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3918771, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 24 500,00 грн строком на 360 днів. Кредитні кошти були перераховані на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 , емітовану АТ «Універсал Банк». Умовами кредитного договору передбачено сплату процентів за користування кредитними коштами у розмірі 2 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, що становить 730 % річних. 24 квітня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» укладено Договір факторингу № 24/04/2024, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги за зобов`язаннями позичальників ТОВ «Лінеура Україна», у тому числі за кредитним договором № 3918771 від 22 серпня 2023 року, укладеним з відповідачем. Оскільки відповідач належним чином не виконував умов кредитного договору, зокрема не здійснював передбачених договором платежів, утворилася заборгованість, право вимоги за якою на підставі договору факторингу перейшло до ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс», що стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.
Рішенням Шептицького міського суду Львівської області від 16 жовтня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» заборгованість у розмірі 142345,00 (сто сорок дві тисячі триста сорок п`ять) грн 00 коп. за кредитним договором №3918771 від 22.08.2023, з яких 24500,00 грн - заборгованість по кредиту; 117845,00 грн – заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом.
Компенсовано Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» судовий збір у розмірі 2422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. за рахунок держави.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 (три тисячі) грн 00 коп.
У решті позову – відмовлено.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що суд безпідставно визнав доведеними факт укладення кредитного договору №3918771 та набуття позивачем права вимоги, оскільки оригінал договору факторингу з додатками не був належним чином досліджений, а надані позивачем документи є неповними. Вказує, що кредитний договір фактично ним не підписувався, оскільки один і той самий одноразовий ідентифікатор був використаний для підписання паспорта споживчого кредиту та кредитного договору. На думку апелянта, ознайомлення та підписання паспорта споживчого кредиту не свідчить про укладення кредитного договору. Також зазначає, що докази належної ідентифікації його особи та накладення електронного підпису на договір відсутні, а сам договір був направлений йому вже після зазначеного часу його підписання. Крім того, апелянт заперечує факт отримання кредитних коштів, посилаючись на неналежність довідки ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» як доказу їх перерахування, оскільки не надано договору, який підтверджував би повноваження цієї особи здійснювати переказ коштів за кредитним договором. Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки наведеним доказам та запереченням, у зв`язку з чим безпідставно задовольнив позовні вимоги. 
Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.
Учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились про причини неявки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їхньої відсутності, а фіксування судового процесу згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України “Про електронний цифровий підпис”, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина перша статті 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Судом установлено, що 22 серпня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір №3918771 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який відповідач підписав електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора H565 (а. с. 17–35 т.1).
Додатком № 1 до договору є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка містить Графік платежів та реквізити для оплати. Вказаний додаток також підписаний відповідачем із використанням одноразового ідентифікатора H565 (а. с. 36–37 т.1).
До укладення договору про споживчий кредит позивачем було направлено відповідачу Паспорт споживчого кредиту, який містить відомості про істотні умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, розраховану виходячи із суми кредиту 24 500,00 грн та строку користування ним (а. с. 38–42 т.1).
За умовами кредитного договору відповідачу надано кредит у розмірі 24 500,00 грн строком на 365 днів, а відповідач зобов`язався отримати та повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним. Пунктом 1.3 договору визначено періодичність сплати процентів — кожні п`ять днів, при цьому конкретні строки повернення кредиту та сплати процентів визначені у Таблиці обчислення загальної вартості кредиту, що є Додатком № 1 до договору.
Відповідно до пункту 1.4.1 договору процентна ставка є фіксованою та становить 2 % за кожен день користування кредитом у межах строку кредитування.
Порядок надання кредитних коштів визначено пунктами 2.1, 2.2, 2.4, 2.5 договору. Кредитні кошти надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківський рахунок споживача за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_2 . Кредит вважається наданим у день перерахування товариством відповідної суми за визначеними договором реквізитами.
Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується довідкою ТОВ «ПЕЙТЕК» № 20240426-2254 від 26 квітня 2024 року, відповідно до якої 22 серпня 2023 року о 21:59:22 здійснено успішний переказ на суму 24 500,00 грн на платіжну картку № НОМЕР_1 . Вказаній операції присвоєно номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК» f95a7961-1caf-420d-90aa-149c94c688eb та номер транзакції в системі ТОВ «Лінеура Україна» 39187711692730759.
Крім того, факт зарахування кредитних коштів підтверджено інформацією АТ «Універсал Банк» від 11 квітня 2025 року, наданою на виконання ухвали суду від 01 квітня 2025 року про витребування доказів. Згідно з цією інформацією, на ім`я відповідача емітовано платіжну картку № НОМЕР_3 , а випискою про рух коштів за період з 22 до 27 серпня 2023 року підтверджено зарахування на неї кредитних коштів у розмірі 24 500,00 грн та користування відповідачем зазначеними коштами (а. с. 65–67, т. 2).
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 3918771 від 22 серпня 2023 року станом на 24 квітня 2024 року убачається, що 28 серпня 2023 року ОСОБА_1 здійснив платіж у розмірі 1 225,00 грн, який був зарахований на погашення процентів за користування кредитом (а. с. 49–58 т.1).
24 квітня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт) та ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» (фактор) укладено Договір факторингу № 24/04/24, відповідно до умов якого клієнт відступив фактору права вимоги, а фактор набув такі права вимоги та зобов`язався сплатити клієнту фінансування у розмірі та порядку, визначених договором (а. с. 80–93 т.1).
Згідно з Витягом із Реєстру боржників до Договору факторингу № 24/04/24 від 24 квітня 2024 року до ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором № 3918771 від 22 серпня 2023 року. У реєстрі зазначено заборгованість у розмірі 142 590,00 грн, з яких 24 500,00 грн — заборгованість за тілом кредиту та 118 090,00 грн — заборгованість за нарахованими процентами (а. с. 95 т.1).
За результатами розрахунку станом на 24 квітня 2024 року визначено загальну заборгованість відповідача у розмірі 142 590,00 грн, з яких 24 500,00 грн — сума основного боргу за кредитом та 118 090,00 грн — нараховані проценти.
Суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 прийняв умови кредитного договору та, підписавши його, взяв на себе відповідні зобов`язання, однак належним чином їх не виконав, зокрема не повернув отримані кредитні кошти та не сплатив нараховані проценти за користування кредитом, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою кредиту та заборгованості за процентами.
Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що він не укладав договір кредиту є необгрунтованими, оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).
Крім того, відповідач здійснив 28 серпня 2023 року платіж у розмірі 1 225,00 грн, який був зарахований на погашення процентів за користування кредитом. Отже, після отримання кредитних коштів відповідач вчиняв дії на виконання умов договору, що додатково підтверджує як факт існування договірних правовідносин, так і його обізнаність з умовами кредитування.
За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір не був укладений, є необґрунтованими та спростовуються належними і допустимими доказами.
Не заслуговують на увагу і доводи апелянта про недоведеність отримання ним кредитних коштів.
Інформацією АТ «Універсал Банк», наданою на виконання ухвали суду про витребування доказів, підтверджено, що платіжна картка № НОМЕР_3 емітована на ім`я ОСОБА_1 , а випискою за період з 22 по 27 серпня 2023 року підтверджено зарахування на цю картку 24 500,00 грн та користування відповідачем зазначеними коштами. Таким чином, факт перерахування та отримання відповідачем кредитних коштів підтверджений первинними документами щодо відповідної платіжної операції та банківською інформацією, а тому твердження апелянта про недоведеність передачі йому кредитних коштів є безпідставними.
Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неправомірності нарахування процентів за користування кредитом, оскільки укладеним сторонами кредитним договором визначено розмір процентної ставки, строк кредитування та порядок сплати процентів, а підписавши кредитний договір та отримавши кредитні кошти, відповідач погодився з його умовами, у тому числі з визначеним сторонами розміром процентів. Доказів визнання кредитного договору або окремих його положень недійсними матеріали справи не містять, тоді як доводи апелянта щодо розміру заборгованості не підтверджені власним обґрунтованим розрахунком чи іншими належними та допустимими доказами, які б спростовували наданий позивачем розрахунок.
Безпідставними є і доводи апеляційної скарги щодо відсутності у ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» права вимоги до відповідача.
24 квітня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» укладено Договір факторингу № 24/04/2024, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 3918771 від 22 серпня 2023 року. На підтвердження переходу права вимоги до матеріалів справи долучено договір факторингу, платіжну інструкцію про оплату за договором факторингу, акт приймання-передачі реєстру боржників та витяг із такого реєстру. 
Отже, укладення договору факторингу та передача за ним права вимоги за кредитним договором є належною правовою підставою для набуття ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» статусу нового кредитора у спірному зобов`язанні.
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів недійсності Договору факторингу № 24/04/2024. Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо відсутності у позивача права вимоги є необґрунтованими.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення – без змін.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шептицького міського суду Львівської області від 16 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено: 11.09.2026.

Головуючий  

Судді