печерський районний суд міста києва

Справа № 757/11638/26-ц 
пр. 2-7555/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2026 року Печерський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді Вовк С.В.,
за участю секретаря судового засідання Ємець Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 757/11638/26-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 70 387,00 грн, моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 жовтня 2024 року о 09 год. 20 хв. у м. Києві по бульвару Миколи Міхновського, 33А сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля DAF CF 85.480 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Tesla Model S під керуванням ОСОБА_1 .
Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.
Постановою Печерського районного суду міста Києва від 13 листопада 2024 року у справі № 757/50561/24-п ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, у зв`язку з порушенням ним пункту 12.3 Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
Позивач зазначає, що вартість відновлювального ремонту автомобіля становила 130 387,00 грн, а страхове відшкодування, отримане ним, становило 60 000,00 грн, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача різницю в розмірі 70 387,00 грн.
Також позивач просить стягнути 10 000,00 грн моральної шкоди, посилаючись на перенесений стрес, душевні страждання, пошкодження автомобіля та неможливість повноцінно користуватися ним.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 лютого 2026 року, головуючим суддею визначено суддю Головко Ю.Г.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.02.2026 справу прийнято до провадження судді, та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін.
02 квітня 2026 року здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, згідно якого головуючим суддею визначено Вовк С.В.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.04.2026 справу прийнято до провадження судді, та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін.
04 травня 2026 до суду надійшли пояснення представника відповідача. Представник відповідача зазначив, що цивільно-правова відповідальність щодо транспортного засобу була застрахована за полісом № 222507705 від 01 серпня 2024 року, а страхова сума за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становила 160 000,00 грн. Оскільки заявлений позивачем розмір майнової шкоди не перевищує страхової суми, відповідач вважає себе неналежним відповідачем у частині вимоги про відшкодування майнової шкоди.
Представник відповідача також посилався на припинення членства ТДВ СК «Альфа-Гарант» у МТСБУ та відкликання у страховика ліцензії.
05 травня 2026 позивач подав заперечення на «Додаткові пояснення» представника відповідача, в яких просив повернути їх як фактичний відзив, поданий із пропуском строку, а також заперечував проти доводів відповідача по суті спору.
Учасники справи в судове засідання не з`явились; про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.
Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій просив позов задовольнити.
Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій просив відмовити в задоволенні позову.
У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та у відсутність учасників справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, приходить до таких висновків.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Судом встановлено, що відповідач є особою, винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 17 жовтня 2024 року, що підтверджується постановою Печерського районного суду міста Києва від 13 листопада 2024 року у справі № 757/50561/24-п.
Вказана постанова відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України має преюдиціальне значення в частині встановлення факту вчинення відповідних дій та їх вчинення саме відповідачем.
Таким чином, факт неправомірності дій відповідача та його вина у виникненні дорожньо-транспортної пригоди підтверджені належними доказами.
Позивачем підтверджено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль отримав механічні пошкодження, для усунення яких було проведено відновлювальний ремонт на загальну суму 130 387 грн 00 коп.
При цьому позивач отримав страхове відшкодування у розмірі 60 000 грн 00 коп.
Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована, що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 222507705 від 01 серпня 2024 року.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 17 жовтня 2024 року, транспортний засіб позивача «Tesla Model S» отримав механічні пошкодження.
Постановою Печерського районного суду міста Києва від 13 листопада 2024 року у справі № 757/50561/24-п ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного із зазначеною дорожньо-транспортною пригодою.
Відповідно до наданих позивачем доказів, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 130 387 грн 00 коп. При цьому позивачу було виплачено страхове відшкодування у розмірі 60 000 грн 00 коп.
Таким чином, страхове відшкодування не покрило повного розміру завданої позивачу майнової шкоди, а різниця між фактичним розміром шкоди та отриманою страховою виплатою становить: 130 387 грн 00 коп. - 60 000 грн 00 коп. = 70 387 грн 00 коп.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зазначила, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Водночас після здійснення страхової виплати деліктне зобов`язання не припиняється, а особа, яка завдала шкоди, відповідно до статті 1194 ЦК України зобов`язана відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою у разі її недостатності для повного відшкодування шкоди.
Верховний Суд у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 686/17155/15-ц також зазначив, що у випадку недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої шкоди саме особа, яка завдала шкоди, відповідно до статті 1194 ЦК України повинна відшкодувати потерпілому відповідну різницю.
Отже, посилання відповідача на те, що у зв`язку з наявністю договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності він не є належним відповідачем, суд вважає необґрунтованими, оскільки позивачем заявлено до стягнення суму, що становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди та отриманим страховим відшкодуванням.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт заподіяння йому майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вину відповідача у її заподіянні, причинний зв`язок між діями відповідача та заподіяною шкодою, а також розмір такої шкоди.
Враховуючи, що страховою виплатою у розмірі 60 000 грн 00 коп. повністю розмір завданої позивачу шкоди не відшкодовано, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою у розмірі 70 387 грн 00 коп.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Для виникнення обов`язку з відшкодування моральної шкоди необхідно встановити факт її заподіяння, протиправність поведінки особи, яка її завдала, причинний зв`язок між такою поведінкою та моральною шкодою, а також вину особи у її заподіянні.
Позивач посилається на те, що пошкодження автомобіля, який був його основним засобом пересування, спричинило йому стрес та душевні страждання.
Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б давали можливість суду визначити конкретний характер, тривалість та інтенсивність моральних страждань, а також обґрунтувати заявлений розмір моральної шкоди у сумі 10 000 грн.
Сам факт пошкодження майна внаслідок ДТП може свідчити про виникнення у потерпілої особи певних негативних переживань, однак при визначенні розміру грошового відшкодування суд повинен враховувати характер та обсяг моральних страждань, їх тривалість, наслідки для потерпілої особи та інші істотні обставини.
За таких обставин суд приходить до висновку, що вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10 000 грн належними та допустимими доказами не підтверджена, а тому задоволенню не підлягає.
Щодо заперечень позивача про неприйнятність «Додаткових пояснень» відповідача суд зазначає, що незалежно від назви поданого документа суд оцінює його зміст та процесуальне значення.
Разом з тим, з огляду на принципи змагальності та диспозитивності цивільного процесу суд при вирішенні спору оцінює всі належні та допустимі докази, наявні у матеріалах справи, а пропуск процесуального строку сам по собі не звільняє суд від обов`язку надати оцінку доводам сторони в частині, яка має значення для правильного вирішення спору.
При цьому доводи відповідача щодо неналежності відповідача не знайшли свого підтвердження в частині заявленої до стягнення різниці між фактичними витратами на ремонт та страховою виплатою.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем заявлено вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14 000 грн, однак у матеріалах справи на час ухвалення цього рішення відсутні належні докази фактичного розміру витрат, сплачених або таких, що підлягають сплаті адвокату.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України такі докази можуть бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила відповідну заяву.
Отже, питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу може бути вирішено судом за наявності відповідних доказів у порядку, передбаченому ЦПК України.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП, підлягає частковому задоволенню. 
Враховуючи часткове задоволення позову, судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України.
Керуючись статтями 12, 13, 76-82, 89, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, статтями 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188, 1194 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 70 387 (сімдесят тисяч триста вісімдесят сім) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 165,60 грн.
У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Вовк С.В.