ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ,01032,тел.(044)235-95-51,е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" липня 2026 р.  м. Київ Справа № 911/793/26 
Суддя Господарського суду Київської області Подоляк Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом 	Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгропромлізинг»	
до 	Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Березанка»	
про 	стягнення коштів	
без повідомлення (виклику) сторін
суть спору:
До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгропромлізинг» (далі – позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Березанка» (далі – відповідач) про стягнення 105000 грн. заборгованості, 2433,96 грн. інфляційних втрат, 13650 грн. штрафу.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором суборенди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з екіпажем від 20.10.2025 № 20-10/25 щодо здійснення своєчасної та повної оплати вартості наданих послуг з суборенди техніки з екіпажем у встановлений договором строк, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 105000 грн., на суму якої позивачем нараховано інфляційні втрати та штраф у заявлених до стягнення розмірах.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.04.2026 у даній справі прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву та інших документів, що підтверджують заперечення проти позову упродовж двадцяти п`яти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Встановлено позивачу строк для подачі відповіді на відзив упродовж п`ятнадцяти днів з дня отримання відзиву та встановлено відповідачу строк для подачі заперечення на відповідь на відзив упродовж п`ятнадцяти днів з дня отримання відповіді на відзив. Запропоновано відповідачу надати суду у строк встановлений для подання відзиву докази належного виконання своїх зобов`язань за договором суборенди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з екіпажем від 20.10.2025 № 20-10/25, зокрема, докази своєчасної та повної оплати наданих позивачем послуг у встановлений договором строк; контррозрахунок заявлених до стягнення суми інфляційних втрат та штрафу.
Сторони повідомлені про відкриття провадження у даній справі у порядку встановленому ч. 5 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України з додержанням вимог частин 3, 4 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, шляхом надсилання до їх електронних кабінетів копії ухвали в електронній формі.
У встановлений судом строк відповідач своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався, відзиву на позовну заяву та інших документів до суду не надав. 
Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд
встановив:
Між сторонами у справі було укладено договір суборенди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з екіпажем від 20.10.2025 № 20-10/25 (далі – договір), відповідно до умов якого позивач – орендар зобов`язався передати відповідачу – суборендарю в строкове платне користування транспортні засоби та самохідні машини чи механізми (далі – техніка) разом із обслуговуючим персоналом (далі – екіпаж), а суборендар зобов`язався прийняти техніку орендаря та сплачувати орендну плату за її ви користування (п. 1.1 договору).
Згідно з п. 4.1 договору термін суборенди техніки встановлюється з дати підписання сторонами відповідного акту приймання-передачі, який є невід`ємною частиною договору та триває до моменту повернення техніки. 
Відповідно до п. 5.1 договору розмір орендної плати встановлюється за період фактичного користування технікою та складає 21000,00 грн. з ПДВ за один день користування.
Загальна вартість орендної плати за весь строк оренди техніки орендодавця складає суму, розраховану, виходячи з розміру орендної плати та актів приймання-передачі виконаних робіт, що підписуються між орендарем та суборендарем.
Пунктом 5.3 договору визначено, що оплата проводиться за кожні 10 днів з моменту початку виконання робіт на основі підписаних сторонами актів приймання-передачі наданих послуг протягом 5 днів від дати складання таких актів, шляхом перерахунку грошових коштів на банківський рахунок орендодавця.
Відповідно до п. 7.1 договору факт надання послуг підтверджується сторонами Актом приймання-передачі наданих послуг суборенди.
Цей договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та діє протягом терміну суборенди, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 10.1 договору).
В додатку № 1 до договору наведений перелік техніки, що передається в суборенду.
На виконання умов договору позивач передав відповідачу в суборенду (строкове платне користування) техніку, про що свідчить акт приймання-передачі техніки від 24.10.2025, який міститься в матеріалах справи.
На виконання умов договору позивач на підставі акта здачі-приймання робіт (надання послуг) від 30.10.2025 № ОУ-0000026 надав відповідачу передбачені договором послуги з оренди техніки разом з персоналом на суму 252000,00 грн.
Відповідач на підставі акта приймання-передачі техніки (повернення від 30.10.2025 повернув позивачу з суборенди (строкове платне користування) техніку.
Відповідач здійснив на користь позивача платежі в сумі 147000,00 грн., на підтвердження чого до позову додані інформаційні повідомлення про зарахування коштів від 10.11.2025 № 640 на суму 105000,00 грн., від 10.11.2025 № 641 на суму 42000,00 грн.
Враховуючи, що відповідач свої зобов`язання щодо здійснення повного розрахунку за отримані послуги з оренди техніки з екіпажем за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) від 30.10.2025 № ОУ-0000026 не виконав, позивач надіслав на адресу відповідача претензію від 03.02.2026 про сплату боргу в розмірі 105000,00 грн. Надіслання зазначеної кореспонденції підтверджується описом вкладення до поштового відправлення від 05.02.2026, накладною «Укрпошта» від 05.02.2026 № 3601400444263. Відповідач отримав вказану кореспонденцію 10.02.2026, про що свідчить підпис уповноваженого представника на поштовому повідомленні № 360140444263.
Разом з тим, відповідач вказану претензію позивача залишив без відповіді та задоволення, своїх договірних зобов`язань щодо здійснення повного розрахунку за отримані послуги з оренди техніки з екіпажем за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) від 30.10.2025 № ОУ-0000026 не виконав, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість в розмірі 105000,00 грн. – різниця між перерахованими грошовими коштами та вартістю наданих за договором послуг з оренди техніки з екіпажем.
Розмір зазначеної заборгованості також підтверджується актом звірки взаєморозрахунків між сторонами у справі № 1, відповідно до якого сальдо на користь позивача станом на 09.03.2026 складає заявлену до стягнення суму 105000,00 грн. Зазначений акт підписаний в двосторонньому порядку ЕЦП повноважних представниками сторін, підписи яких скріплені електронними печатками товариств.
Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Положеннями частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. 
Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.
Стаття 798 Цивільного кодексу України визначає, що предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Договором найму транспортного засобу може бути встановлено, що він передається у найм з екіпажем, який його обслуговує. Сторони можуть домовитися про надання наймодавцем наймачеві комплексу послуг для забезпечення нормального використання транспортного засобу.
Відповідно до ч. 1, 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Проте, всупереч згаданих приписів закону, положень укладеного між сторонами договору відповідач не виконав своїх договірних зобов`язань щодо здійснення повного розрахунку за надані послуги з оренди техніки з екіпажем, в зв`язку з чим, за ним на час розгляду справи рахується борг в розмірі 105000,00 грн. Доказів сплати вказаного боргу відповідач суду не надав.
Згідно з вимогами ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Таким чином, суд вважає, що позивачем правомірно заявлено позов про стягнення 105000,00 грн. заборгованості.
Враховуючи те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов`язання щодо здійснення розрахунку за надані послуги з оренди техніки з екіпажем, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати з простроченої суми грошового зобов`язання. 
Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Згідно розрахунку позивача інфляційні втрати з простроченої суми 105000,00 грн. за період прострочення з листопада 2025 року по лютий 2026 року складають 2433,96 грн.
Здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат є арифметично вірними, відповідає вказаним нормам законодавства та обставинам справи, а відтак вимоги в цій частині є доведеними та обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Позивач посилаючись на п. 9.1.1 договору просить суд стягнути з відповідача за неналежне виконання грошових зобов`язань штраф у розмірі 0,1 % за кожен день прострочення, розмір якого за розрахунком позивача за період прострочення з 11.11.2025 по 20.03.2026 становить 13650,00 грн.
Згідно з п. 9.1.1 договору у разі неналежного виконання грошового зобов`язання суборендарем п. 5.3 договору, суборендар зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 0,1 % за кожен день прострочення оплати.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно частини першої ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. 
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені. 
Неустойка – це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання – сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або несвоєчасне виконання обов`язку. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею – неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Отже, розмір погодженої сторонами у п. 9.1.1 договору штрафної санкції, обрахованої у відсотковому розмірі за кожен день прострочення виконання грошового зобов`язання, за своєю правовою природою відповідає поняттю «пеня». Зазначення в договорі неустойки (пені) як неустойка (штраф) не перетворює її в штраф і не є підставою для відмови у стягненні неустойки (пені) у разі прострочення виконання зобов`язання (сплати коштів).
Ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» визначає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.
Оскільки розмір неустойки у вигляді пені, визначений сторонами в договорі перевищує розмір подвійної облікової ставки НБУ, належна до стягнення неустойка у вигляді пені повинна бути нарахована на прострочений платіж за відповідний період виходячи із подвійної облікової ставки НБУ з дня початку строку прострочення. 
Згідно з правильним арифметичним розрахунком, який був зроблений судом, з врахуванням зазначених вище норм чинного законодавства, зокрема, ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», виходячи з подвійної облікова ставка НБУ, стягненню підлягає пеня в розмірі 11449,32 грн. В решті заявленої до стягнення суми пені в розмірі 2200,68 грн. суд відмовляє, з огляду на її безпідставність. 
З огляду на зазначене та враховуючи, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи, а також враховуючи те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов`язання щодо здійснення розрахунку за надані послуги з оренди техніки з екіпажем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 105000,00 грн. заборгованості, 2433,96 грн. інфляційних втрат, 11449,32 грн. пені є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а відтак підлягають задоволенню. В решті заявленої до стягнення суми пені в розмірі 2200,68 грн. суд відмовляє, з огляду на її безпідставність.
Позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 грн.
Згідно положень ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У відповідності до ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Частиною 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні, а також порядок і умови надання правової допомоги, права й обов`язки адвокатів визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». 
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Між позивачем (далі – замовник) та адвокатом Нескородь Віталієм Миколайовичем (далі – виконавець) було укладено договір про надання юридичних послуг від 17.03.2026 № 199 (далі – договір про надання юридичних послуг), відповідно до умов якого виконавець зобов`язався надати замовнику (за його дорученням) визначені цим договором юридичні послуги, які полягають у проведенні консультацій, аналізу та перевірки документів, збору документів, підготовки та направлення позовної заяви до Господарського суду Київської області та представлення інтересів замовника в суді, по справі щодо стягнення боргу та штрафних санкцій з ТОВ «Агрофірма «Березанка» направлення позовної заяви, а замовник зобов`язався оплатити такі послуги (п. 1.1 договору про надання юридичних послуг).
Згідно з п. 4.1 договору про надання юридичних послуг за надані послуги замовник виплачує виконавцеві плату (гонорар), який визначається за погодженням сторін та становить 12000,00 грн.
На виконання умов договору про надання юридичних послуг адвокат надав позивачу передбачену договором правову допомогу в суді першої інстанції на суму 12000 грн., що підтверджується актом наданих послуг від 19.03.2026 на суму 12000 грн., який підписаний в двосторонньому порядку адвокатом та повноваженим представником позивача, підпис якого скріплений печаткою товариства.
Позивач оплатив за надані адвокатом послуги з правової допомоги, на підтвердження чого до позову додано квитанцію від 19.03.2026.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (аналогічний висновок викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 159/583/19). 
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України). 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (такий висновок міститься в п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, в п. 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, п. 24 додаткової постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.02.2022 у справі № 903/326/21).
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - ухвалення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб.
Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які підтверджують неспівмірність витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд зазначає, що однією з гарантій забезпечення права особи на правову допомогу є повна і справедлива компенсація всіх понесених витрат на правову допомогу.
Тому цілком розумно та справедливо, коли особа, на користь якої вирішено спір, у повній мірі отримує від винної сторони (сторони, яка порушує права та призвела до виникнення спору) компенсацію своїх витрат, понесених для того, щоб захистити свої права/інтереси, які, відповідно, порушуються/не визнаються, оспорюються стороною спору.
Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача; у разі відмови в позові – на позивача; у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволені частково, то відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України відшкодування витрат на професійну правничу допомогу покладається судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 129-1 Конституції України, ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд 
вирішив:
1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгропромлізинг» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Березанка» про стягнення 105000 грн. заборгованості, 2433,96 грн. інфляційних втрат, 13650 грн. пені задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Березанка» (вул. Шолом Алейхема, 16, офіс 2, м. Сквира, Сквирський р-н, Київська обл., 09001, ідентифікаційний код 38713642) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгропромлізинг» (вул. Київська, 261-А, приміщення 77, офіс 1, м. Бровари, Броварський р-н, Київська обл., 07405, ідентифікаційний код 39859255) 105000 (сто п`ять тисяч) грн. заборгованості, 2433 (дві тисячі чотириста тридцять три) грн. 96 коп. інфляційних втрат, 11449 (одинадцять тисяч чотириста сорок дев`ять) грн. 32 коп. пені, 11781 (одинадцять тисяч сімсот вісімдесят одну) грн. 90 коп. витрат на професійну правничу допомогу, 2614 (дві тисячі шістсот чотиринадцять) грн. 01 коп. витрат по сплаті судового збору.
3. В решті позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгропромлізинг» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Березанка» про стягнення 2200,68 грн. пені відмовити.
Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.
Дане рішення Господарського суду Київської області набирає законної сили у строк та порядку передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у строк визначений ст. 256 ГПК України, в порядку передбаченому ст. 257 ГПК України з врахуванням пп. 17.5 п. 17 ч. 1 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України. 
Дата складання та підписання повного тексту рішення 09.07.2026.

Суддя Ю.В. Подоляк