ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 вересня 2026 року
м. Київ

справа № 753/9719/23
провадження № 61-3089св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Воробйової І. А.,Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., 

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , інтернет-видання «Цензор. Нет» в особі головного редактора ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва в складі судді Заставенко М. О. від 18 серпня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду в складі колегії суддів: Гуля В. В., Матвієнко Ю. О., Мельника Я. С. від 25 січня 2024 року,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , інтернет-видання «Цензор.Нет» в особі головного редактора ОСОБА_2 , у якому просив:
- визнати недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 на сайті інтернет-видання «Цензор.Нет» у публікації під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_15», за адресою в мережі Інтернет ІНФОРМАЦІЯ_3 наступного змісту: « ІНФОРМАЦІЯ_16».
- визнати недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, поширену ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 на персональній сторінці профілю користувача соціальної мережі «Facebook» за адресою в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_4 наступного змісту: « ІНФОРМАЦІЯ_17 ».
- визнати недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, поширену ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 на каналі « ІНФОРМАЦІЯ_7 » на веб-сайті YouTube за адресою в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_8 починаючи з 15 хвилин 45 секунд і до 15 хвилин 51 секунди запису, наступного змісту: « ІНФОРМАЦІЯ_16».
- зобов`язати головного редактора інтернет-видання «Цензор.Нет» ОСОБА_2 протягом 5 календарних днів з моменту вступу рішення в законну силу, опублікувати на головній сторінці вес-сайту «Цензор.Нет» ІНФОРМАЦІЯ_9 спростування під заголовком «СПРОСТУВАННЯ» наступного змісту: інформація, поширена про ОСОБА_1 , що міститься у публікації від ІНФОРМАЦІЯ_1 під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_10 », за адресою в мережі Інтернет ІНФОРМАЦІЯ_3 про те, що ОСОБА_4 зараз перебуває в Москві є недостовірною та не відповідає дійсності.
- зобов`язати ОСОБА_2 протягом 5 календарних днів з моменту вступу рішення в законну силу, опублікувати на персональній сторінці профілю користувача соціальної мережі «Facebook» спростування під заголовком «СПРОСТУВАННЯ» наступного змісту: інформація, поширена на сторінці ОСОБА_5 у соціальній мережі «Facebook» ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що ОСОБА_4 зараз знаходиться в Москві не є достовірною та не відповідає дійсності.
- зобов`язати ОСОБА_2 протягом 5 календарних днів з моменту вступу рішення в законну силу, опублікувати на каналі « ІНФОРМАЦІЯ_7 » на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_11 , в якому ОСОБА_2 зачитує текст спростування наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_18 » на ІНФОРМАЦІЯ_12 , розміщеної у записі під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_19 », про те, що ОСОБА_1 зараз перебуває у Москві є недостовірною та не відповідає дійсності.
В обґрунтування позову зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на сайті інтернет-видання «Цензор.Нет» та на персональній сторінці профілю користувача соціальної мережі «Facebook» ОСОБА_5 була поширена недостовірна інформація про ОСОБА_1 про начебто його знаходження (перебування) зараз у Москві.
Наведена недостовірна інформація поширена на сайті Інтернет-видання «Цензор.Нет» у публікації під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_10 », за адресою в мережі Інтернет ІНФОРМАЦІЯ_3 у наступній фразі: « ІНФОРМАЦІЯ_20». На персональній сторінці профілю користувача соціальної мережі «Facebook» ОСОБА_5 за адресою в мережі інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_4 поширено допис з недостовірною інформацією наступного змісту: « ІНФОРМАЦІЯ_21».
Також зауважував, що відповідне твердження про начебто перебування позивача у Москві було повторено ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_6 під час трансляції на каналі « ОСОБА_7 » у мережі YouTube.
Указував, що наведені публікації набули значного поширення та декілька сайтів здійснили їх передрук: публікація на сайті «Факти», на сайті телеканалу «Прямий», на сайті «Главком» та на порталі «Еспресо».
Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_1 відбулося поширення ОСОБА_2 шляхом розміщення допису на персональній сторінці його профілю у «Facebook», у публікації під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_22», за адресою в мережі Інтернет ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_6 під час трансляції на каналі « ІНФОРМАЦІЯ_7 » у мережі YouTube.
На дату подання позову публікацію на сайті «Цензор.Нет» переглянуло понад 20 тис. осіб, допис на персональній сторінці ОСОБА_11 у «Facebook» переглянуло 3,5 тис. осіб, а поділилося ним більше 700 осіб, тобто поширена відповідачем інформація про позивача було доведена до відома значної кількості людей.
Звертав увагу суду, що інформація про перебування (знаходження) позивача у Москві є недостовірною та такою, що дискредитує позивача, принижує його честь, гідність та ділову репутацію. Жодних поїздок до Москви або інших регіонів Росії позивач не здійснював та не здійснює. В період виходу публікації позивач весь час перебував в Турецькій Республіці. Останній раз виїздив з країни в короткострокову поїздку з 18 квітня 2023 року по 25 квітня 2023 року за маршрутом Стамбул-Мадрид-Стамбул. На запит позивача органами поліції була надана довідка з інформацією саме за той період, коли позивач залишав країну - з 01 квітня 2023 року по 31 травня 2023 року.
Вказував, що відповідач, поширюючи недостовірну інформацію про позивача, був зобов`язаний попередньо пересвідчитися в тому, що інформація, яку він збирається поширювати, відповідає дійсності. Інформація, яка була поширена про позивача є вкрай негативною, оскільки твердження відповідача про начебто перебування ОСОБА_1 в росії є не просто констатацією неправдивого факту про місцезнаходження позивача, а насамперед, твердженням, яке має намір створити негативне враження щодо моральних та етичних якостей позивача в розрізі начебто схвалення позивачем жахливих злочинів, які вчиняються країною-агресором в Україні. Поширена відповідачем інформація спрямована на маніпулювання громадською думкою та створення негативного враження про особу позивача у читачів видання «Цензор.Нет», користувачів соціальної мережі «Facebook» та YouTube через неправдиве твердження про перебування позивача у м. Москві, що призводить до сприйняття позивача, як людини, яка нібито підтримує війну, розв`язану країною-агресором, схвалює терористичні дії країни-агресора та вбивства громадян України, що беззаперечно порушує особисті немайнові права позивача. Позивач має досвід як політичної, державної, так і правової роботи, тому беззаперечно, що інформація про перебування позивача у Москві негативно впливає на його ділову репутацію.
Оспорювану інформацію, яка поширена відповідачем про позивача, можна перевірити на предмет її істинності, дійсності; зазначена інформація не підпадає під ознаки критики; в ній відсутня оцінка дій, суб`єктивна думка, припущення, переконання і погляди відповідача, а також вона поширена без використання мовно-стилістичних засобів тощо, тому ця інформація не є оціночним судженням.
25 травня 2023 року ОСОБА_1 направив головному редактору видання «Цензор.Нет» ОСОБА_12 та виданням, які зробили передрук публікації, розміщеної 17 травня 2023 року на сайті «Цензор.Нет», заяву про спростування недостовірної інформації, в якій зазначив, що будь-яка згадка про нього у контексті перебування у Москві призводить до істотної дискредитації його, оскільки створює враження про начебто його підтримку, схвалення або навіть нейтральну позицію щодо дій, які держава-агресор вчиняє в Україні. Жодної реакції або відповіді на вказану заяву позивач від відповідача не отримував.
Враховуючи, що порушення особистих немайнових прав позивача відбулося у результаті поширення про нього недостовірної інформації 17 травня 2023 року на сайті «Цензор.Нет» у авторській публікації головного редактора видання ОСОБА_11 , а також у публікації від 17 травня 2023 року на особистій сторінці профілю користувача соціальної мережі «Facebook» ОСОБА_11 , вважв, що належним способом захисту прав позивача є спростування такої недостовірної інформації в аналогічний спосіб.
Посилався на те, що з урахуванням норм чинного законодавства, належним відповідачем є ОСОБА_6 , як автор публікації під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_23», а також, як головний редактор видання «Цензор.Нет», який забезпечив можливість публікації та поширення оспорюваної інформації. Також сторінка профілю користувача у соціальній мережі «Facebook» , на якій ІНФОРМАЦІЯ_1 було поширено допис з недостовірною інформацією про позивача, є персональною сторінкою ОСОБА_5 .
На підставі викладеного просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 серпня 2023 року у позов задоволено.
Визнано недостовірною, та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, повідомлену ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 на сайті інтернет-видання «Цензор.Нет» у публікації під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_15», за адресою в мережі Інтернет ІНФОРМАЦІЯ_3 та на персональній сторінці профілю користувача соціальної мережі «Facebook» за адресою в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_4 наступного змісту: « ІНФОРМАЦІЯ_17 ».
Визнано недостовірною, та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, повідомлену ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 на каналі « ІНФОРМАЦІЯ_7 » на веб-сайті YouTube за адресою в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_8 починаючи з 15 хвилин 45 секунд і до 15 хвилин 51 секунди запису, наступного змісту: « ІНФОРМАЦІЯ_16».
Зобов`язано головного редактора інтернет-видання «Цензор.Нет» ОСОБА_2 у п`ятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили, опублікувати на головній сторінці вес-сайту «Цензор.Нет» ІНФОРМАЦІЯ_9 спростування під заголовком «СПРОСТУВАННЯ» наступного змісту: інформація, поширена про ОСОБА_1 , що міститься у публікації від ІНФОРМАЦІЯ_1 під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_22», за адресою в мережі Інтернет ІНФОРМАЦІЯ_3 про те, що ОСОБА_4 зараз перебуває в Москві є недостовірною та не відповідає дійсності.
Зобов`язано ОСОБА_2 у п`ятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили, опублікувати на персональній сторінці профілю користувача соціальної мережі «Facebook» спростування під заголовком «СПРОСТУВАННЯ» наступного змісту: інформація, поширена на сторінці ОСОБА_5 у соціальній мережі «Facebook» ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що ОСОБА_4 зараз знаходиться в Москві не є достовірною та не відповідає дійсності.
Зобов`язано ОСОБА_2 у п`ятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили, опублікувати на каналі « ІНФОРМАЦІЯ_7 » на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_11 , в якому ОСОБА_2 зачитує текст спростування наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_24», про те, що ОСОБА_1 зараз перебуває у Москві є недостовірною та не відповідає дійсності.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування сплаченого судового збору 6 441,60 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що інформація, що розповсюджена ОСОБА_2 17 травня 2023 року та 20 травня 2023 року про перебування ОСОБА_3 в Москві є недостовірною, тому що в ній повідомлено про події, яких не існувало.
Суд вважав указану інформацію такою, що носить негативний характер для особистих немайнових прав позивача, оскільки інформація про перебування певної особи в час повномасштабної військової агресії російської федерації проти України на території російської федерації, не є нейтральною інформацією, оскільки створює враження про начеб то нейтральну позицію особи щодо дій, які держава агресор вчиняє на території України, або навіть підтримку чи схвалення цих дій, тому є вкрай негативною інформацією про особу, яка її дискредитує.
ОСОБА_1 є адвокатом, був обраний народним депутатом України V-VI скликання, членом Вищої Ради Юстиції, заступником Глави Адміністрації Президента з питань судової реформи та судоустрою, тобто має значний досвід як політичної, державної, так і правової роботи, тому суд вважає, що інформація про його перебування у москві негативно впливає на його ділову репутацію.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
Постановою Київського апеляційного суду від 25 січня 2024 року апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_13 - залишено без задоволення. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 серпня 2023 року - залишено без змін.
Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення місцевого суду, зазначив про те, що висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та відповідає вимогам закону.
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги 
01 березня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою (з урахуванням поданих у подальшому письмових пояснень) на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 серпня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 січня 2025 року, у якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові.
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 09 серпня 2023 року в справі № 266/4900/21, від 12 жовтня 2022 року в справі № 214/1894/16, від 23 січня 2024 року в справі № 523/14489/15-ц, від 17 серпня 2022 року в справі № 758/6758/19, від 13 квітня 2020 року в справі № 758/5355/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій належним чином не дослідили та не врахував контекст, у якому були сказані висловлювання, що є предметом спростування в цій справі, а також належним чином не застосував критерій публічності особи позивача, який становить ширші межі його допустимої критики.
Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу
22 квітня 2024 року засобами поштового зв`язку представник ОСОБА_1 - адвокат Косінова Г. В. подала відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , у якому просить зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. В обґрунтування доводів своїх заперечень посилається на те, що поширюючи оспорювану інформацію ОСОБА_2 усвідомлював та розумів, що створює засади для формування в суспільстві негативної оцінки особи позивача та його дискредитації через, нібито, проживання (перебування) в російській федерації в той час, коли в Україні та світі російська федерація визнана країною-агресором, яка окупувала частину території України. У зв`язку із наведеним суди попередніх інстанцій об`єктивно та повно оцінили наявні у матеріалах справи допустимі та належні докази, які підтверджують недостовірність оспорюваної у справі інформації і обґрунтовано визнано поширену відповідачем ОСОБА_2 інформацію недостовірною. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою від 01 квітня 2024 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження у справі та витребував її матеріали з суду першої інстанції.
Матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2026 року справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суд установив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на сайті інтернет-видання «Цензор.Нет», головним редактором якого являється ОСОБА_2 , у публікації під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_22», за адресою в мережі Інтернет ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2 поширена інформація про ОСОБА_1 про начебто його знаходження (перебування) зараз у Москві у наступній фразі: « ІНФОРМАЦІЯ_20».
Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_1 на персональній сторінці профілю користувача соціальної мережі «Facebook» ОСОБА_5 за адресою в мережі інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 поширено допис з інформацією наступного змісту: « ІНФОРМАЦІЯ_21».
Також відповідне твердження про перебування позивача у Москві було поширено ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 під час трансляції на каналі « ОСОБА_7 » у мережі YouTube за адресою в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_8 починаючи з 15 хвилин 45 секунд і до 15 хвилин 51 секунди запису, наступного змісту: « ІНФОРМАЦІЯ_16».
Наведені обставини підтверджуються наявними у справі Звітом за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет від 08 червня 2023 року, цифровим носієм типу USB-флеш-накопичувач, що містить запис відео із мережі YouTube, а також оглянутими судом за вищевказаними посиланнями сайту інтернет-видання «Цензор.Нет», персональної сторінки профілю користувача соціальної мережі «Facebook» ОСОБА_5 та відео у мережі YouTube.
Як відомо із загальнодоступних джерел, ОСОБА_2 є головним редактором Інтернет-видання ЦЕНЗОР.НЕТ, має статус журналіста та в даному випадку він також поширив інформацію на своїй особистій сторінці у соціальній мережі Facebook та на каналі « ІНФОРМАЦІЯ_7 » у мережі YouTube.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Згідно з частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
У статті 201 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.
Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.
Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).
Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.
Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.
Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.
Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти, чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження щодо позивача. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.
У рішенні у справі «Ляшко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 Конвенції застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права.
Таким чином, особа, яка висловлює не факти щодо позивача, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачений статтею 10 Конвенції.
Разом з тим, при розгляді справи суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16 і підстави для відступлення від неї відсутні.
З наведеного вбачається, що висловлювання: «« ІНФОРМАЦІЯ_25», містить особисту думку автора щодо місяця перебування позивача та не є таким, що порушає особисті немайнові права позивача, які у розумінні статті 277 ЦК України підлягають захисту в судовому порядку.
За таких обставин суди зробили помилковий висновок про задоволення позовних вимог.
Предметом позову у цій справі є захист гідності, честі та ділової репутації, спростування недостовірної інформації позивача.
За відкритими інформаційними даними відомо про факт смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_14 у м. Мадрид, Іспанія.
Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Відповідно до статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього кодексу.
Згідно з частиною першою статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.
Право на повагу до гідності та честі, право на недоторканість своєї ділової репутації належать до особистих немайнових прав фізичної особи (статті 297, 299 ЦК України).
Враховуючи, що позивач помер, а позов стосується захисту його честі, гідності та ділової репутації, які є особистими немайновими правами фізичної особи і згідно з частиною першою статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини, спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
Перелік підстав, за яких суд закриває провадження у справі, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
У частині перші статті 414 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Відповідно до частини третьої статті 414 ЦПК України, якщо суд першої або апеляційної інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи чи припинення юридичної особи - сторони в спірних правовідносинах, що не допускають правонаступництва, після ухвалення рішення не може бути підставою для застосування положення частини першої цієї статті.
Оскільки позивач у цій справі помер, і спірні правовідносини не допускають правонаступництва, а під час касаційного перегляду встановлено, що оскаржувані судові рішення не відповідають закону, Верховний Суд дійшов висновку, що частина третя статті 414 ЦПК України у цьому випадку не може бути застосована, тому судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі в порядку, передбаченому частиною першою зазначеної статті, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Однак такого клопотання у цій справі не заявлено.
З моменту ухвалення постанови судом касаційної інстанції скасовані або визнані нечинними рішення, постанови та ухвали суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають (частина друга статті 419 ЦПК України).
Керуючись статтями 255, 400, 409, 411, 414, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 серпня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 січня 2024 року скасувати.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , інтернет-видання «Цензор.Нет» в особі головного редактора ОСОБА_2 про захист гідності, честі та ділової репутації - закрити.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | М. Є. Червинська
Судді: | І. А. Воробйова
| А. Ю. Зайцев
| Є. В. Коротенко
| В. М. Коротун