Справа № 127/15001/26
Провадження № 2/127/4334/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2026 року | місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області 
в складі головуючого судді Сичука М.М., 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Абекор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,,

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Абекор» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2146971 від 17 вересня 2025 року.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 17 вересня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Абекор» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи позивача було укладено кредитний договір № 2146971 в електронній формі.
Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 10 400,00 грн, а відповідач зобов`язалася повернути отримані кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші передбачені договором зобов`язання.
Позивач зазначає, що кредитний договір було укладено в електронній формі шляхом реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором «f66216».
Згідно з умовами договору строк кредитування становив 67 днів, а кінцевою датою повернення кредиту визначено 22 листопада 2025 року включно.
На виконання умов кредитного договору позивач перерахував відповідачу кредитні кошти в сумі 10 400,00 грн на платіжну картку № НОМЕР_1 , що, як зазначено у позовній заяві, підтверджується квитанцією за сплату № 20348-1363-279813051 від 17 вересня 2025 року, а також іншими поданими до суду документами.
Позивач вказує, що відповідач належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала, у зв`язку з чим станом на момент звернення до суду утворилася заборгованість у загальному розмірі 17 298,32 грн, яка складається із 10 400,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 6 898,32 грн нарахованих процентів.
Посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № 2146971 від 17 вересня 2025 року в загальному розмірі 17 298,32 грн, з яких 10 400,00 грн – заборгованість за тілом кредиту та 6 898,32 грн – заборгованість за процентами.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 2 662,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн та витрати, пов`язані з направленням відповідачу копій документів, у розмірі 136,98 грн.
Одночасно з позовною заявою позивач подав клопотання про витребування доказів, у якому просив витребувати у Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» інформацію щодо емітованої на ім`я відповідача платіжної картки № НОМЕР_1 , а також виписку про рух коштів за відповідним картковим рахунком за період з 17 вересня 2025 року по 18 вересня 2025 року в частині зарахування кредитних коштів у сумі 10 400,00 грн.
У позовній заяві позивач також просив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 травня 2026 року відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами, у змішаній формі. Вказаною ухвалою також задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо емітованої на ім`я відповідача платіжної картки із маскою НОМЕР_1 , а також інформацію щодо руху коштів за відповідним картковим рахунком за період з 17 вересня 2025 року по 18 вересня 2025 року, зокрема щодо зарахування коштів у сумі 10 400,00 грн.
На виконання ухвали суду АТ КБ «ПриватБанк» листом від 18 червня 2026 року № 20.1.0.0.0/7-260615/103202-БТ повідомило суд, що на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , емітовано платіжну картку № НОМЕР_3 та що за відповідним рахунком за період з 17 вересня 2025 року по 18 вересня 2025 року мало місце зарахування коштів у сумі 10 400,00 грн. До листа банком додано відповідну виписку по рахунку.
24 липня 2026 року до суду через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання представника відповідача Іщука Сергія Олександровича про зменшення витрат на професійну правничу допомогу.
У вказаному клопотанні представник відповідача зазначив, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн є завищеним та неспівмірним зі складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт та часом, необхідним для їх виконання.
Посилаючись на положення статей 133, 137, 141 ЦПК України, практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини щодо критеріїв реальності, необхідності та розумності судових витрат, представник відповідача також зазначив про відсутність, на його думку, належного документального підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу.
У зв`язку з викладеним представник відповідача просив зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, заявлених позивачем до стягнення з відповідача, з 10 000,00 грн до 2 000,00 грн.
Інших заяв по суті справи, клопотань та заперечень від учасників справи до суду не надходило.
Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.
Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Крім того, суд зазначає, що відповідно до п.113 Розділу V Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 №1845/0/15-21, до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей.
Відповідно до наказу ДСА «Про затвердження Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України» від 20.08.2019 № 814, у випадку прийняття суддею (суддею-доповідачем), у провадженні якого перебуває судова справа, рішення щодо розгляду (формування та зберігання) судової справи (матеріалів кримінального провадження) в електронній чи змішаній (паперовій та електронній) формі, складання внутрішнього опису здійснюється у відповідній(их) формі(ах) (паперовій та/або електронній).
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини справи та перевіривши їх нормами матеріального і процесуального права, приходить до наступного висновку.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках.
За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що 17 вересня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Абекор» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2146971 в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця.
Відповідно до пункту 1.2 кредитного договору загальний розмір наданого кредиту становить 10 400,00 грн.
Згідно з умовами кредитного договору строк кредиту визначено тривалістю 67 днів, із кінцевим терміном повернення кредиту до 22 листопада 2025 року включно.
Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що кошти кредиту надаються кредитором у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника з використанням реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 , емітованої банком України.
Як убачається з матеріалів справи, кредитний договір та додаток № 1 до нього були підписані відповідачем шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором «f66216».
Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору його укладення здійснюється сторонами за допомогою інформаційно-комунікаційної системи кредитора, доступ до якої забезпечується позичальнику через відповідний веб-сайт. Електронна ідентифікація позичальника в інформаційно-комунікаційній системі кредитора здійснюється при вході позичальника до особистого кабінету у встановленому порядку.
Відповідно до пункту 1.1.1 кредитного договору кредитор надає позичальнику кредит у гривнях, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, комісії та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Відповідно до пункту 1.3.2 кредитного договору періодичність сплати платежів визначена таким чином: перший платіж – через 17 днів, другий платіж – через 50 днів, при цьому детальні строки та розмір платежів визначаються таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до кредитного договору.
Пунктом 4.1 кредитного договору передбачено можливість продовження строку кредиту за ініціативою позичальника на кількість днів, запропоновану кредитором, на підставі відповідного правочину між сторонами.
Вирішуючи питання щодо укладення між сторонами кредитного договору, суд виходить з наступного.
За змістом статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків та оформленою в електронній формі.
Відповідно до частин третьої, шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти однією стороною та її прийняття другою стороною. Відповідь особи про прийняття пропозиції може бути надана, зокрема, шляхом заповнення відповідного формуляра в електронній формі або вчинення дій, які в інформаційній системі визначені як прийняття пропозиції.
Частиною дванадцятою статті 11 зазначеного Закону передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є, зокрема, використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
При цьому одноразовий ідентифікатор відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» є алфавітно-цифровою послідовністю, яку отримує особа, яка прийняла пропозицію укласти електронний договір, та яка додається до електронного повідомлення від особи, яка прийняла таку пропозицію.
Таким чином, законодавством прямо передбачено можливість укладення кредитного договору в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора, а укладений у такий спосіб договір за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, відповідно до яких підписання електронного договору одноразовим ідентифікатором є належним способом волевиявлення сторони електронного правочину та може підтверджувати укладення договору за наявності відповідних доказів.
Також суд враховує правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладений у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20, щодо розмежування форми правочину та способу підтвердження виконання кредитодавцем переддоговірного обов`язку щодо надання споживачу необхідної інформації.
З матеріалів справи вбачається, що під час реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі позивача відповідачем були зазначені персональні дані, створено особистий кабінет та пройдено процедуру ідентифікації, а також здійснено верифікацію платіжної картки, реквізити якої були використані для перерахування кредитних коштів.
Вказані обставини у своїй сукупності свідчать про вчинення відповідачем послідовних дій, спрямованих на укладення кредитного договору, а тому суд приходить до висновку, що між сторонами виникли договірні правовідносини щодо надання та повернення кредитних коштів.
При цьому судом встановлено не лише факт оформлення кредитного договору в електронній формі, але й факт фактичного надання відповідачу кредитних коштів.
Так, відповідно до квитанції за сплату № 20348-1363-279813051 від 17 вересня 2025 року на платіжну картку № НОМЕР_1 зараховано грошові кошти у сумі 10 400,00 грн. Операцію здійснено 17 вересня 2025 року о 08 годині 33 хвилини 14 секунд.
Крім того, на виконання ухвали суду про витребування доказів АТ КБ «ПриватБанк» листом від 18 червня 2026 року № 20.1.0.0.0/7-260615/103202-БТ надало суду інформацію щодо рахунку відповідача.
Згідно з вказаною відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , емітовано платіжну картку № НОМЕР_3 , що відповідає масці платіжної картки № НОМЕР_1 , зазначеній у кредитному договорі.
Банк також підтвердив зарахування на відповідний рахунок 17 вересня 2025 року коштів у сумі 10 400,00 грн та надав виписку за період з 17 вересня 2025 року по 18 вересня 2025 року.
Таким чином, інформація, отримана безпосередньо від банківської установи на виконання вимоги суду, підтверджує відповідність платіжної картки відповідача реквізитам картки, на яку відповідно до умов кредитного договору мали бути перераховані кредитні кошти, а також підтверджує фактичне зарахування на цю картку 17 вересня 2025 року грошових коштів у сумі 10 400,00 грн.
Отже, факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується належними та допустимими доказами.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються договором. 
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Отже, після укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів у відповідача виник обов`язок повернути отриману суму кредиту у визначений договором строк та сплатити проценти за користування кредитними коштами відповідно до погоджених сторонами умов.
Щодо заборгованості за основною сумою кредиту суд зазначає, що відповідач отримала 10 400,00 грн кредитних коштів, однак належного виконання обов`язку щодо їх повернення матеріалами справи не підтверджено.
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором № 2146971 від 17 вересня 2025 року за відповідачем станом на дату розрахунку обліковується заборгованість за основною сумою кредиту у розмірі 10 400,00 грн.
Доказів повернення відповідачем кредитних коштів у повному або частковому обсязі суду не надано.
Щодо заборгованості за процентами суд зазначає наступне.
Умовами кредитного договору передбачено обов`язок позичальника сплачувати проценти за користування кредитними коштами. Розмір та порядок їх сплати визначені умовами кредитного договору та додатком № 1 до нього, який є його невід`ємною частиною.
Як встановлено судом, відповідач отримала кредитні кошти 17 вересня 2025 року, а тому з цього моменту між сторонами виникли правовідносини щодо користування кредитними коштами та виконання передбачених договором грошових зобов`язань.
Позивачем надано суду розрахунок заборгованості, відповідно до якого за відповідачем обліковується заборгованість за процентами у розмірі 6 898,32 грн.
Вказаний розрахунок здійснено позивачем виходячи з умов укладеного між сторонами кредитного договору та встановленого ним порядку нарахування процентів.
Судом враховано, що проценти, передбачені статтями 1048, 1054 та 1056-1 ЦК України, є платою за користування кредитними коштами, а не штрафною санкцією за порушення зобов`язання. Розмір та порядок їх сплати визначені сторонами при укладенні договору. Такий правовий підхід відповідає також висновкам Конституційного Суду України щодо розмежування процентів як плати за користування кредитом та процентів як міри відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
З огляду на наведене суд доходить висновку, що вимога позивача про стягнення 6 898,32 грн процентів за користування кредитними коштами ґрунтується на умовах укладеного сторонами кредитного договору та положеннях цивільного законодавства.
Доказів сплати відповідачем нарахованих процентів, їх часткового погашення, зміни сторонами умов кредитного договору в частині процентів або припинення відповідного зобов`язання матеріали справи не містять.
Відповідачем також не надано суду доказів, які б спростовували правильність наведеного позивачем розрахунку заборгованості, у тому числі розміру нарахованих процентів.
За таких обставин суд вважає доведеним факт наявності у відповідача заборгованості за процентами за користування кредитними коштами у розмірі 6 898,32 грн.
При цьому суд звертає увагу, що заявлена позивачем до стягнення сума процентів у розмірі 6 898,32 грн заявлена саме як плата за користування кредитними коштами відповідно до умов кредитного договору, а не як неустойка, штраф чи пеня.
Отже, загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором № 2146971 від 17 вересня 2025 року становить 17 298,32 грн, з яких 10 400,00 грн – заборгованість за основною сумою кредиту та 6 898,32 грн – заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Суд також враховує, що відповідачем не подано відзиву на позовну заяву та не надано будь-яких доказів на спростування обставин, на які посилається позивач. Саме по собі неподання відповідачем відзиву не звільняє позивача від обов`язку довести заявлені вимоги, однак у даному випадку позивачем надано належні та допустимі докази, які в їх сукупності підтверджують факт укладення кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів, погодження умов щодо їх повернення та сплати процентів, а також наявність непогашеної заборгованості.
цінюючи надані докази відповідно до статті 89 ЦПК України, суд виходить з того, що кожен доказ окремо та всі докази в їх сукупності підтверджують наведені позивачем обставини.
Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Абекор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, – у разі задоволення позову на відповідача.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2 662,40 грн, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією, наявною в матеріалах справи.
Оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному розмірі – 2 662,40 грн.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи такі витрати підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Розмір витрат на правничу допомогу визначається відповідно до умов договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості.
Разом з тим частина четверта статті 137 ЦПК України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та виконаних робіт, а також ціною позову та значенням справи для сторони. 
Частиною п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено право суду, за наявності відповідних підстав, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 
Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн, посилаючись на договір про надання правничої допомоги № 22122025 від 22 грудня 2025 року, акт про надання послуг, рахунок та інші документи, надані на підтвердження понесення відповідних витрат.
Суд бере до уваги наявність документального підтвердження договірних відносин між позивачем та адвокатом, а також факт надання правничої допомоги у цій справі.
Разом з тим, вирішуючи питання про розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає компенсації за рахунок відповідача, суд виходить не лише з факту їх понесення та визначеного сторонами договору розміру, а й із критеріїв співмірності, передбачених статтею 137 ЦПК України.
Суд враховує характер та категорію даної справи, ціну позову, яка становить 17 298,32 грн, відсутність спору щодо складних фактичних обставин, невеликий обсяг доказового матеріалу, відсутність необхідності проведення експертизи, допиту свідків або вчинення інших складних процесуальних дій, а також те, що справа стосується стягнення заборгованості за одним кредитним договором.
Крім того, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, а її розгляд не потребує значного обсягу часу та процесуальних дій з боку представника позивача.
Заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн становить понад половину заявленої до стягнення суми основної та процентної заборгованості, що з урахуванням характеру спору, його складності, обсягу фактично необхідної правничої допомоги та ціни позову не відповідає критерію співмірності, встановленому статтею 137 ЦПК України.
При цьому суд не ставить під сумнів право позивача та його представника визначати розмір гонорару за домовленістю між собою. Водночас умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між клієнтом та адвокатом, самі по собі не є безумовною підставою для покладення всієї визначеної ними суми на іншу сторону спору.
Визначаючи розмір витрат, який підлягає стягненню з відповідача, суд враховує співвідношення заявленої суми витрат із ціною позову, складність справи, характер заявлених вимог, обсяг доказів, кількість процесуальних документів та необхідність виконання адвокатом відповідних процесуальних дій.
За таких обставин суд вважає обґрунтованим та співмірним розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн, який відповідає характеру та складності даної справи, обсягу наданої правничої допомоги та ціні позову.
Тому витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача саме у розмірі 5 000,00 грн, а в іншій частині заявленої суми 5 000,00 грн стягненню не підлягають.
Щодо витрат на поштове відправлення документів відповідачу суд зазначає, що позивачем надано документальне підтвердження понесення таких витрат у розмірі 136,98 грн.
Зазначені витрати безпосередньо пов`язані з розглядом даної цивільної справи та їх понесення підтверджено відповідними документами, наявними в матеріалах справи.
Оскільки позов підлягає задоволенню, такі витрати відповідно до статей 133, 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 136,98 грн.
Отже, загальна сума судових витрат, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складається із судового збору у розмірі 2 662,40 грн, витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн та витрат на поштове відправлення документів у розмірі 136,98 грн.
Таким чином, загальний розмір судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 7 799,38 грн.
З огляду на викладене, оцінивши всі надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт укладення між сторонами кредитного договору № 2146971 від 17 вересня 2025 року, факт отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 10 400,00 грн, факт невиконання відповідачем зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів, а також розмір заборгованості за кредитним договором у сумі 17 298,32 грн.
Відповідачем зазначені обставини не спростовані, доказів належного виконання зобов`язань або погашення заборгованості суду не надано.
За таких обставин позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Абекор» підлягають задоволенню, а з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 2146971 від 17 вересня 2025 року у розмірі 17298,32 грн, а також судові витрати у загальному розмірі 7 799,38 грн, з яких 2 662,40 грн – судовий збір, 5 000,00 грн – витрати на професійну правничу допомогу та 136,98 грн – витрати на поштове відправлення документів.
Керуючись статтями 4, 13, 19, 76-81, 89, 133, 137, 141, 263-265, 274-279 ЦПК України, статтями 509, 512-516, 525, 526, 530, 626, 629, 1048, 1049, 1054 ЦК України, статтями 8, 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування», суд

ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Абекор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Абекор» заборгованість за кредитним договором № 2146971 від 17 вересня 2025 року в загальному розмірі 17298 (сімнадцять тисяч двісті дев`яносто вісім) гривень 32 копійки, яка складається із 10400 (десять тисяч чотириста) гривень 00 копійок — заборгованість за основною сумою кредиту; 6 898 (шість тисяч вісімсот дев`яносто вісім) гривень 32 копійки — заборгованість за процентами за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідаьністю «Фінансова компанія «Абекор» судовий збір у розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Абекор» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Абекор» витрати, пов`язані з направленням відповідачу копій процесуальних документів, у розмірі 136 (сто тридцять шість) гривень 98 копійок.
Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 273 ЦПК України.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Абекор», код ЄДРПОУ 39287145, місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Костянтинівська, буд. 75, приміщення 601А.
Відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення складено 18 серпня 2026 року.

Суддя