Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2270/26 
номер провадження 2/695/2368/26

07 серпня 2026 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі
судді Апанасенко К.І.,
за участю секретаря судового засідання Козлова Б.О.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Лещинського О.Й.,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальності «Золотоніський лікеро-горілчаний завод «Златогор» про стягнення заробітної плати, не виплаченої при звільненні працівника, та грошової компенсації за не використані дні відпусток,
УСТАНОВИВ:

27.05.2026 ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що працював на посаді головного інженера ТОВ «Златогор» безперервно, починаючи з 14.10.2014 по 11.03.2026. Наказом від 11.03.2026 №10-к позивач звільнений з роботи за власним бажанням, проте під час звільнення з посади та видачі трудової книжки з боку відповідача не було проведено всі необхідні розрахунки. Відповідно, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача не виплачену заробітну плату в сумі 112 983,62грн та грошової компенсації за не використані позивачем дні щорічних відпусток в сумі 48 565,38 грн. Указані суми розраховані позивачем самостійно, за відсутності наданого ТОВ «Золотоніський ЛГЗ «Златогор» розрахунку заборгованості, на підставі відомостей довідки ОК-7.
Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01.06.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 29.06.2026 о 9 год. 00 хв.
Відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, інші заяви та клопотання від нього до суду не надходили.
У судове засідання 29.06.2026 з`явився позивач та його представник ОСОБА_2 . Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про розгляд справи був повідомлений належним чином. У зв`язку з неявкою представника відповідача розгляд справи відкладено на 30.07.2026 на 10 год. 30 хв. 
Водночас ухвалою суду від 29.06.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Золотоніський лікеро-горілчаний завод «Златогор» було витребувано: інформацію за кожний місяць 2024 - 2026 років про суми нарахованої та не виплаченої заробітної плати та розмір заборгованості по заробітній платі відповідача перед позивачем ОСОБА_1 ; інформацію про нараховані та виплачені/ не виплачені суми із зазначенням окремо кожного виду оплати, що належали позивачу при звільненні з товариства; розрахунок невикористаних днів відпустки ОСОБА_1 , права на грошову компенсацію яких він мав на день звільнення, із наданням доказів, які його обґрунтовують, та розрахунок компенсації за невикористані дні відпустки, а також копію колективного договору у редакції (ях), що діяв у період з 01.01.2024 по 11.03.2026, згідно з яким визначалася тривалість відпустки ОСОБА_1 за вказаний період часу; копії локальних документів, на підставі яких ОСОБА_1 визначалася тривалість відпустки у період з 01.01.2024 по 11.03.2026, та докази ознайомлення з ними останнього (за їхньої наявності). 
У судове засідання 30.07.2026 з`явився позивач та його представник ОСОБА_2 .
Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Відповідач належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 Цивільного процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
З огляду на повторну неявку без поважних причин відповідача суд розглянув справу в судовому засіданні 30.07.2026 за відсутності представника відповідача, повідомленого належним чином про день та час розгляду справи.
Позивач та його представник позов підтримали й просили задовольнити повністю. Позивач пояснив, що багато років працював на підприємстві у відповідача головним інженером, однак останні роки не отримував заробітну плату, також він не зміг її витребувати, як і розрахунку неотриманої зарплати в адміністрації підприємства, ні особисто, ні із залученням уповноважених органів з питань праці. 
Представник позивача коротко виклав основні позиції позовної заяви і додатково пояснив щодо розрахунків не виплаченої зарплати таке. Позивач вважає, що із нарахованої йому та не виплаченої заробітної плати відповідач уже сплатив належні податки та збори, як це передбачають положення пп. 168.1.15 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України. Нарахування йому заробітної плати підтверджується відомостями ОК-7 Пенсійного фонду України. Тому позивач заявив позов про стягнення належної йому до виплати, а не нарахованої заробітної плати. Водночас компенсація за невикористані дні щорічних відпусток, яка не була йому нарахована, позивач стягує в розмірі, що відповідає її нарахуванню. 
Відповідно до положень ст. 244 ЦПК України у судовому засіданні 30.07.2026 суд перейшов до стадії ухвалення рішення і в зв`язку зі складністю його написання відклав ухвалення та проголошення рішення до 07.08.2026 до 14 год. 30 хв.
Заслухавши позивача та його представника, дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд установив такі обставини та відповідні ним правовідносини.
Згідно з копією трудової книжки та наказу № 145-к від 13.10.2014 (а.с. 14-15) ОСОБА_1 прийнято на роботу в Товариство з обмеженою відповідальністю «Золотоніський лікеро-горілчаний завод «Златогор» на посаду головного інженера.
На підставі заяви ОСОБА_1 від 27.01.2026 його було звільнено з роботи за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України) із 11.03.2026 наказом генерального директора ТОВ «Золотоніський ЛГЗ «Златогор» від 11.03.2026 №10-к (а.с. 16, 18). У наказі зазначено виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 203 календарних дні невикористаної щорічної відпустки (150 календарних днів за період по 31.12.2023 та 53 календарні дні за період з 01.01.2024 по 11.03.2026).
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд керується наступним.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).
Згідно ч. 4, 7 ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
За вимогами ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Згідно ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Відповідно до ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно ч. 1 ст. 116 Кодексу Законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 зазначила, що виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
За твердженням позивача, у день звільнення відповідач не виплатив йому всіх сум, що належали від підприємства, а саме: не виплатив нараховану зарплату за період із липня 2024 року до березня 2026 року та компенсацію за 212 не використаних днів щорічних відпусток та не надав письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні. 
Відповідач твердження позивача не спростував, не надав суду докази проведення відповідних виплат позивачеві та повідомлення про суми зарплати, нарахованої та виплаченої при звільненні.
Суд при вирішенні справи керується принципом змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 3-4 ст. 12 ЦПК України).
Тому з огляду на не доведення відповідачем факту виплати нарахованої зарплати за період із липня 2024 року до березня 2026 року та грошової компенсації за не використані дні щорічних відпусток, враховуючи наведені вище законодавчі правила про оплату праці та принцип змагальності цивільного процесу, суд вважає встановленим факт такої невиплати та доходить висновку про наявність у відповідача перед позивачем заборгованості по заробітній платі та грошової компенсації за не використані дні щорічної відпустки.
Крім того, для суду непрямим доказом боргу по зарплаті відповідача перед позивачем є індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-7) за період із липня 2024 року до січня 2026 року (а.с. 22-24), за якими роботодавець – відповідач не сплачував страхові внески за позивача, і в останнього, відповідно, цей період не зараховано в страховий стаж.
Щодо розміру належних до виплати позивачу сум, суд установив таке.
Позивач просить стягнути з відповідача не виплачену йому заробітну плату в сумі 112983,62 грн та компенсацію невикористаних відповідачем днів щорічних відпусток у сумі 48565,38 грн.
Відповідач не висловив своєї позиції по справі, у тому числі не надав заперечень на надані позивачем розрахунки належних звільненому позивачеві сум. Він не надав суду відзив на позовну заяву, представник відповідача не брав участі у судових засіданнях, будучи повідомленим про них належним чином. Відповідач не спростував заявлені позовні вимоги, не надав суду доказів повної оплати позивачеві заробітної плати та компенсації за не використану відпустку, що підлягала сплаті ОСОБА_1 станом на день звільнення. 
Суд нагадує, що за ухвалою від 29.06.2026 у Товариства з обмеженою відповідальністю «Золотоніський лікеро-горілчаний завод «Златогор» суд витребував достатній обсяг інформації та документів, необхідних для вирішення заявлених позовних вимог по суті відповідно до вимог чинного трудового законодавства. 
Однак станом на 30.07.2026 та на день ухвалення судового рішення відповідач не надав суду витребувані документи, причини не надання їх суду відповідач не повідомив.
Згідно з ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.
З огляду на те, що витребувані судом докази мають визначальне значення для обчислення суми належних до виплати позивачеві при звільненні сум, перебувають у володінні відповідача, однак без доведення та обґрунтування причини не надані для вирішення трудового спору на вимогу суду, суд на підставі ч. 10 ст. 84 ЦПК України визнає обставину невиплати відповідачем позивачеві перед звільненням передбачених законом виплат, а також визнає заявлений до стягнення в позовній заяві розмір сум заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку як такий, що мав бути нарахований та сплачений позивачеві ОСОБА_1 . 
Визнаючи заявлений у позові розмір сум виплат позивачеві як належний йому до сплати згідно із законом, суд враховує, що він розрахований позивачем відповідно до норм трудового та податкового законодавства (зокрема, п. 167.1 ст. 167 та п. 16-1 підрозд. 10 розд. XX "Перехідні положення" ПК України), є математично вірним. Водночас розмір сум нарахованої та не виплаченої позивачеві заробітної плати за період із липня 2024 року до січня 2026 року підтверджений індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-7) за указаний період (а.с. 22-24). Зокрема, ці відомості свідчать про нарахування в зазначений період заробітної плати ОСОБА_1 та її невиплату, оскільки страхові внески за цей час роботодавець – відповідач не здійснював. Розмір сум невиплаченої зарплати, наведений у позовній заяві і покладений в основу розрахунку стягуваних сум заборгованості, відповідає відповідним числовим значенням нарахованої заробітної плати позивача, підтвердженим указаними індивідуальними відомостями (а.с. 22-24).
Окремо суд пояснює свою позицію щодо кількості днів невикористаної щорічної відпустки, за які позивачеві належить компенсація. Зокрема, суд керується наступним. 
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.
За нормами ч. 1 ст. 12 Закону «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану надання працівнику щорічної основної відпустки за рішенням роботодавця може бути обмежено тривалістю 24 календарні дні за поточний робочий рік.
Указане законодавче правило не може бути потрактовано як таке, що встановлює тривалість щорічної основної відпустки працівника в 24 календарні дні у період воєнного стану. Ця тривалість щорічної основної відпустки має бути визначена в наказі роботодавця, який доводиться до відома працівників.
За наказом про звільнення ОСОБА_1 від 11.03.2026 № 10-к передбачена виплата йому грошової компенсації за 203 календарних дні невикористаної щорічної відпуски, зокрема: за 150 календарних днів за період по 31.12.2023 (що не оспорюється позивачем) і 53 календарних днів за період з 01.01.2024 по 11.03.2026 (а.с. 18).
Водночас позивач вимагає стягнення з відповідача на його користь компенсації за невикористані 150 календарних днів за період по 31.12.2023 (що визнає відповідач) та 62 календарні дні щорічної основної відпустки за період з 01.01.2024 по 11.03.2026, оскільки в цей період тривалість його щорічної основної відпустки як головного інженера становила 30 календарних днів на рік. За твердженням позивача, саме така тривалість відпустки була передбачена колективним договором, що діяв на підприємстві, у той же час наказ про обмеження тривалості щорічної основної відпустки за правилами Закону «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» відповідач не приймав і до його відома не доводив.
Так як відповідач на запит суду не надав розрахунок не використаних днів відпустки ОСОБА_1 , копію колективного договору у редакції (ях), що діяв у період з 01.01.2024 по 11.03.2026, копії локальних документів, на підставі яких ОСОБА_1 визначалася тривалість відпустки у період з 01.01.2024 по 11.03.2026, суд на підставі ч. 10 ст. 84 ЦПК України визнає обставину не використання позивачем 62 календарних днів щорічної основної відпустки.
При здійсненні розрахунку компенсації за невикористані дні щорічних відпусток позивач керувався нормами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. № 100.
Згідно з п. 2 указаного Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться, виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки, на які працівник набув право до 31 грудня 2023 р., проводиться виходячи з виплат, нарахованих у 2023 році.
Згідно із зазначеними нормами права для розрахунку середньоденної заробітної плати за період січня 2024 року – 11 березня 2026 року позивач правильно визначив середньоденний заробіток, виходячи з його зарплати за період березня 2025 – лютого 2026 року. Математично розрахунок вірний, він визначає відповідну середньоденну зарплату в розмірі 216,19 грн.
Відповідно, за 62 календарні дні невикористаної відпустки належить до стягнення 13 403,78 грн (216,19 грн * 62 дні). 
Середньоденна зарплата за 2023 рік для нарахування компенсації розрахована позивачем також вірно: зарплата в розмірі 7 130 грн * 12 місяців / 365 дн. = 234,41 грн.
Далі розрахунок компенсації за 150 календарних днів невикористаної відпустки за період до 31.12.2023 наступний: 150 * 234,41 = 35 161,50 грн.
Загалом до виплати позивачеві належить сума компенсації за невикористану відпустку 48 565,38 грн (13 403,78 грн + 35 161,50 грн) , яку суд стягує з відповідача. 
Позивач просить стягнути невиплачену йому за період із липня 2024 року до січня 2026 року заробітну плату в сумі 112 983,62 грн, яка вже обчислена за вирахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Адже у позивача відсутня інформація про нарахування податків і зборів на його заробітну плату, окрім відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-7), які відображають розмір нарахованої заробітної плати та сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Суд враховує вказану позицію ОСОБА_1 та його представника, а також ту обставину, що на запит суду відповідач не надав суду інформації про нараховану та виплачену позивачеві заробітну плату за спірний період.
Крім того, суд бере до уваги норми пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, згідно з якими якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.
Враховуючи все викладене, а також те, що суд ухвалює судові рішення, керуючись принципом диспозитивності (ч. 1 ст. 13 ЦПК України), і не може виходити за межі позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути невиплачену позивачеві заробітну плату в розмірі 112983,62 грн, при розрахунку якої вже вирахувано податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.
Водночас розрахунок компенсації за не використану відпустку позивач провів без вирахування податків і зборів, і відповідна вимога підлягає задоволенню. Тому при виконанні рішення суду роботодавцем із стягуваної судом суми заборгованості по компенсації за не використані дні щорічних відпусток на загальну суму 48 565,38 грн мають бути відраховані податки і збори, установлені законодавством України.
Таким чином, заявлений позов ОСОБА_1 до ТОВ «Золотоніський ЛГЗ «Златогор» підлягає задоволенню повністю.
Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. У зв`язку із цим рішення суду в даній частині підлягає негайному виконанню.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивача звільнено від сплати судового збору за подання позову про стягнення заробітної плати на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 1331,2 грн.
Керуючись ст. 47, 115-116 КЗпП України, ст. 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 353-355 ЦПК України, суд
у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальності «Золотоніський лікеро-горілчаний завод «Златогор» про стягнення заробітної плати, не виплаченої при звільненні працівника, та грошової компенсації за не використані дні щорічних відпусток задовольнити повністю.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Золотоніський лікеро-горілчаний завод «Златогор» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 112 983 (сто дванадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят три) грн 62 коп., яка належить до виплати, та грошову компенсацію за не використані дні щорічних відпусток у сумі 48 565 (сорок вісім тисяч п`ятсот шістдесят п`ять) грн 38 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Золотоніський лікеро-горілчаний завод «Златогор» на користь держави судовий збір у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 коп.
Рішення суду в частині стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальності «Золотоніський лікеро-горілчаний завод «Златогор» (місцезнаходження: 19702, Черкаська область, Золотоніський район, м. Золотоноша, вул. Січова 22; ідентифікаційний код в ЄДРПОУ 31082518).

Суддя К.І. Апанасенко