П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/12251/25	

Головуючий в 1 інстанції: Величко А. В.
Місце ухвалення: м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого – Лук`янчук О.В.
суддів – Бітова А. І.
– Ступакової І. Г.
розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2026 року по справі за позовом Головного управління ДПС у Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у сумі 54 500,41 грн.,- 
В С Т А Н О В И Л А :
Головне управління ДПС у Миколаївській області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути кошти в рахунок погашення податкового боргу в сумі 54 500,41 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем не сплачено податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у сумі 43 814,65 грн, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості у сумі 5 790,61 грн та земельний податок з фізичних осіб у сумі 4 895,15 грн.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2026 року позов Головного управління ДПС у Миколаївській області задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь відповідного місцевого бюджету в рахунок погашення податкового боргу в сумі 54 500,41 грн., а саме з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (18010300) у сумі 43 814,65 грн. на користь місцевого бюджету Березнегуватської ОТГ, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості (18010200) у сумі 5 790,61 грн. на користь місцевого бюджету Березнегуватської ОТГ та земельного податку з фізичних осіб (18010700) у сумі 4 895,15 грн. на користь місцевого бюджету Березнегуватської ОТГ.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянтом зазначено, що суд взагалі не дослідив правовий статус ОСОБА_1 та характер використання земельних ділянок, за які здійснено нарахування. Земельні ділянки, за які контролюючий орган неправомірно нарахував земельний податок, безпосередньо використовуються Апелянтом у її господарській діяльності для вирощування сільськогосподарської продукції в межах зазначеного КВЕД, а тому на думку апелянта відповідно до підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України на думку апелянта вона взагалі звільнена від обов`язку сплати такого податку.
Сума боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є результатом грубої технічної помилки контролюючого органу, який здійснював помилкове подвійне нарахування податку на один і той самий об`єкт у зв`язку зі зміною його площі та адреси.
В основу рішення суд першої інстанції поклав твердження контролюючого органу, що оскаржувані ППР вважаються належним чином врученими, оскільки надсилалися на адресу: АДРЕСА_1 
ОСОБА_1 заявляє, що не отримувала особисто жодного податкового повідомлення рішення та не ставила свій підпис на жодному поштовому повідомленні чи адміністративному акті ДПС.
Зазначає, що суд безпідставно проігнорував статус ОСОБА_1 , як внутрішньо переміщеної особи з 06.06.2022 р. (довідка № 4811-7501009503), яка фактично проживає в смт Березнегувате. Формальне направлення листів у м. Миколаїв, що перебувало в зоні активних бойових дій, без врахування об`єктивної неможливості ОСОБА_1 там перебувати, свідчить про неналежне повідомлення платника в розумінні ст. 42 ПК України. Суд також проігнорував очевидну суперечність у матеріалах: в ухвалі суду зазначено, що зміни про адресу внесені до ДРФО 01.05.2024 р., тоді як оскаржувані ППР винесені пізніше — 13.05.2024 р. Отже, станом на дату винесення ППР контролюючий орган вже володів актуальними даними платника, але безпідставно направив листи на стару адресу, що додатково підтверджує протиправність процедури узгодження зобов`язань.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач вчасно не сплатив узгоджену суму податкового зобов`язання та згідно з довідкою про стан заборгованості зі сплати податків і зборів має податковий борг в сумі 54500,41 грн, а саме з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у сумі 43 814,65 грн, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості у сумі 5 790,61 грн та земельний податок з фізичних осіб у сумі 4 895,15 грн. яке нараховано згідно, податкового повiдомлення-рiшення (форма 'Ф') N 0601472-2408-1402-UA48020030000061219 вiд 13.05.2024 у сумі 16232,09 грн., часткова сплата – 5218,89 грн., залишок несплаченого зобов`язання – 11013,20 грн. за період 2023 року, строк сплати – 13.09.2024, податкового повiдомлення-рiшення (форма 'Ф') N 0601474-2408-1402- UA48020030000061219 вiд 13.05.2024 у сумі 28909,16 грн. за період 2023 року, строк сплати 13.09.2024. Нараховано пенi IКП на борг мин.р на податкове повiдомлення-рiшення (форма 'Ф') N 0163919-2410-1413-UA48020030000061219 вiд 18.07.2023 у сумі 2916,46 грн. за період з 20.02.2024 – 25.06.2025, строк сплати – 25.06.2025.
Нараховано пенi IКП на борг мин.р на податкове повiдомлення-рiшення (форма 'Ф') N 0029939-2410-1413-UA48020030000061219 вiд 27.02.2024 у сумі 561,78 грн. за період з 20.08.2024 – 25.06.2025, строк сплати – 25.06.2025. Нараховано пенi IКП на борг мин.р на Податкове повiдомлення-рiшення (форма 'Ф') N 0601472-2408-1402-UA48020030000061219 вiд 13.05.2024 у сумі 414,05 грн. за період з 13.12.2024 по 25.06.2025, строк сплати – 25.06.2025.Нараховано пенi IКП на борг мин.р на податкове повiдомлення-рiшення (форма`Ф') N 0029666-5109-1413 вiд 11.05.2019 у сумі 0,27 грн. за період з 10.12.2019 по 31.01.2023, строк сплати – 31.01.2023. податкове повiдомлення-рiшення (форма 'Ф') N 01777355/2410-1413- UA480200300000061219 вiд 22.04.2024 у сумі 5790,34 грн. за період 2020 року, строк сплати – 29.07.2025. Податкове повiдомлення-рiшення (форма 'Ф') N 4156026-2410-1411 вiд 29.05.2023 у сумі 540,76 грн. за період 2023 року, строк сплати – 21.11.2023. Податкове повiдомлення-рiшення (форма 'Ф') N 4156025-2410-1411 вiд 29.05.2023 у сумі 3786,05 грн. за період 2023 року, строк сплати – 21.11.2023.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що на даний час відповідачем не сплачено податковий борг в сумі 54 500,41 грн., а тому прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення податкового боргу.
Вивчивши матеріали справи, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України.
Відповідно до статті 14 Податкового кодексу України у цьому Кодексі поняття вживаються в такому значенні:
- податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (пп.14.1.175 п.14.1);
- податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу (пп.14.1.153 п.14.1);
Згідно п.15.1 ст.15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Пунктом 38.1 статті 38 цього Кодексу передбачено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Положеннями статті 56 Податкового кодексу України установлено порядок оскарження рішень контролюючих органів.
За положенням пункту 56.15 статті 56 Податкового кодексу України, скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.
Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, яка оскаржується, вважається неузгодженою.
За змістом пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання у будь-який момент після отримання такого рішення.
При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
У свою чергу, якщо рішення контролюючого органу про нарахування грошових зобов`язань за результатами судового оскарження не було скасовано і є чинним, такі зобов`язання вважаються узгодженими.
Пунктом 59.1 статті 59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.
Зміст статей 54 та 56 ПК України свідчить, що узгодженою є сума грошового зобов`язання, яку:
- платник податків самостійно обчислив та задекларував у строки, встановлені цим Кодексом,
- контролюючий орган визначив самостійно шляхом прийняття податкових повідомлень-рішень, після закінчення процедури їх адміністративного чи судового оскарження.
З вказаних норм слідує, що у платника податків наявний обов`язок щодо сплати лише узгодженої суми податкових зобов`язань.
Колегія суддів зазначає, що у разі оскарження податкового повідомлення-рішення до суду, сума податкового зобов`язання, зазначена в ньому, вважається неузгодженою до моменту набрання законної сили рішенням суду. Це означає, що поки суд не винесе остаточне рішення, податковий борг, що виник на основі цього рішення, не може бути стягнутий. 
Відтак, ключовим при вирішенні даного спору питанням є з`ясування факту наявності або відсутності податкового боргу, тобто податкового зобов`язання позивача, яке є узгодженим, проте не сплаченим у встановлені законом строки.
З метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.
Облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.
Так, з матеріалів справи вбачається, що станом на дату подачі позову, відповідно до розрахунку заборгованості до бюджету податкова заборгованість ОСОБА_1 перед бюджетом становить 54 500,41 грн. з урахуванням нарахованого земельного податку та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а також пені. (згідно ППР № 0601472-2408-1402-UА48020030000061219 та № 0601474-2408-1402-UА48020030000061219 від 13.05.2024 року)
Як вбачається з матеріалів справи, вказані податкові повідомлення-рішення направлялись на податкову адресу ОСОБА_1 , проте відповідно до відмітки АТ “УКРПОШТА”, були повернуті відправнику з відміткою “за закінченням терміну зберігання”
Крім того, з метою погашення заборгованості податковим органом прийнято податкову вимогу, корінець податкової вимоги № 0002719-1306-1429 від 26.03.2025 року направлявся на адресу відповідачки.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до статті 59 Податкового кодексу України, податкова вимога надсилається платнику податків лише один раз.
Колегія суддів звертає увагу апелянта, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику), (пункт 42.2 статті 42 Податкового кодексу України).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (пункт 42.4 статті 42 Податкового кодексу України).
Зазначена норма кореспондується і з абзацом третім пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України, яким передбачено, що у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення вважається врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Отже, законодавець передбачив два окремих випадки, коли документи вважаються належним чином врученими платнику податків: надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення (що і було зроблено відповідачем у спірному випадку) або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Водночас, у разі надіслання документів поштою, крім отримання платником цієї кореспонденції на пошті, вони також вважаються врученими у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що не отримувала особисто жодного податкового повідомлення рішення та не ставила свій підпис на жодному поштовому повідомленні чи адміністративному акті ДПС. Посилається на те, що зміни про адресу внесені до ДРФО 01.05.2024 р., тоді як оскаржувані ППР винесені пізніше — 13.05.2024 р. Отже, станом на дату винесення ППР контролюючий орган вже володів актуальними даними платника, але безпідставно направив листи на стару адресу, що додатково підтверджує протиправність процедури узгодження зобов`язань.
З даного приводу колегія суддів зазначає про безпідставність таких тверджень апелянта, оскільки дослідивши наявну в матеріалах справи відповідь на запит від 06.08.2025 року за номером 1411-20250000496 щодо отримання відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про реєстраційні данні фізичної особи-платника податків, серед яких містяться прізвище ОСОБА_1 з додатками (інформація про зміни реєстрації), вбачається, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Податковий номер НОМЕР_1 . Дата реєстрації 03.02.1997 Інформація станом на 01.05.2024 Місце проживання: УКРАЇНА МИКОЛАЇВСЬКА МИКОЛАЇВСЬКИЙ МИКОЛАЇВСЬКА ТЕР.ГР. АДРЕСА_2 Місце проживання по датах внесення до ДРФО: [03.02.1997] УКРАЇНА МИКОЛАЇВСЬКА БАШТАНСЬКИЙ БЕРЕЗНЕГУВАТСЬКА ТЕР.ГР. БЕРЕЗНЕГУВАТЕ ВУЛ. ШМІДТА БУД.32 [ 01.05.2024 ] УКРАЇНА МИКОЛАЇВСЬКА МИКОЛАЇВСЬКИЙ МИКОЛАЇВСЬКА ТЕР.ГР. МИКОЛАЇВ ВУЛ. ЧКАЛОВА БУД.209/2 КВ.23 (ІНГУЛЬСЬКИЙ Р-Н)
Тобто з вищенаведених даних, які наявні в матеріалах справи вбачається, що станом на дату винесення ппр, які стали підставою для стягнення податкового боргу та на дату їх направлення на адресу відповідача, ОСОБА_1 згідно даних ДРФО проживала з 01.05.2024 року за адресою АДРЕСА_1 , на яку їй й направлялися ппр від 13.05.2024 року, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.
При цьому, враховуючи викладені вище обставини, контролюючий орган, не маючи інших правових механізмів для отримання персональних даних про платника податків, вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та, відповідно, у випадку недотримання платником податків приписів закону та невиконання обов`язку інформувати податковий орган про зміну своїх персональних даних, має нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 826/17798/18 та від 23 вересня 2021 року у справі № 640/8096/19.
Також, суд враховує висновок, наведений у постанові Верховного Суду від 08.04.2021 у справі №812/821/17. Зокрема, Верховний Суд вказав, на пункт 42.2 статті 42 ПК України, у якому закріплено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.
При цьому, добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за будь-якими офіційно вказаними адресами будь-то електронної пошти або адресою місцезнаходження.
У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатися на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку із цим негативних для такого платника податків наслідків.
Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 24.09.2019 у справі №825/1109/16, від 20.10.2020 у справі №140/30/20, від 14.07.2022 у справі №120/479/21-а.
Крім того, судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 810/3116/18 зазначено, що відповідно до п. 42.2. ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Судом також зазначено, що постійне неотримання поштової кореспонденції, яка направляється контролюючим органом на адресу платника податків є зловживанням останнім правом платника податків бути повідомленим контролюючим органом щодо прийнятих стосовно нього рішень.
Отже, відповідач вважається належним чином повідомленим про винесення податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що у разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається) (п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України). Податкова вимога на цей час не відкликана, а тому повторно не надсилалась.
Разом з тим, відповідних належних доказів на підтвердження сплати відповідачем, визначеної суми податкового боргу, чи її оскарження, до суду першої та апеляційної інстанцій також не надано.
За таких обставин, грошове зобов`язання, визначене податковими повідомленнями-рішеннями, вважається узгодженими і внаслідок їх несплати відповідачем у строки, встановлені ПК України, набули статусу податкового боргу.
Отже, при направленні на адресу відповідача вищевказаних податкових повідомлень-рішень позивачем дотримано п. 42.2 ст.42 ПК України, а відповідач вважається належним чином повідомленим про винесення податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги, а, відтак, і з наявністю грошових зобов`язань, за наслідком несплати яких виник податковий борг, який стягується в цій справі.
Враховуючи встановлені судами обставини, а саме, що податкові повідомлення-рішення, на підставі яких виник податковий борг, не скасовано; визначені за ними суми грошового зобов`язання платником податків залишилися не сплаченими, колегія суддів колегія суддів приходить до висновку, що податкові зобов`язання за ними набули статусу узгоджених.
Щодо зауважень відповідача до податкового повідомлення-рішення, то колегія суддів зазначає наступне.
Так, предметом позову у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку, встановлення факту її сплати в добровільному порядку або відсутності такого факту.
Суд звертає увагу, що у спорах за позовом контролюючого органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягають, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, а саме факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) податкового повідомлення-рішення, яким контролюючим органом визначене грошове зобов`язання, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання, зокрема і самостійно визначеного платником податку, протягом строків, визначених законодавством, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу та інше.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 15.06.2023 у справі 3160/13436/22, від 04.02.2020 у справі №817/4186/13-а, від 21.08.2019 у справі №2340/4023/18, від 05.03.2020 у справі №804/8630/16, від 12.07.2022 у справі №160/7345/20 та інших.
Так, питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом даного позову, оскільки податкове повідомлення-рішення суб`єкта владних повноважень, згідно із яким відповідні зобов`язання визначено, не є предметом дослідження у даній справі.
В межах розгляду даної справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань.
У свою чергу, оцінка податкового правопорушення, на підставі якого контролюючим органом прийнятий акт індивідуальної дії, має здійснюватися судом у провадженні за позовом платника податків про оскарження такого акту, а саме податкового повідомлення-рішення.
Сталою та послідовною є практика Верховного Суду (зокрема справи № 640/17763/21, №160/13436/22), відповідно до якої у спорах за позовом податкового органу про стягнення з платника податку податкового боргу установленню та дослідженню підлягає, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, а саме: - факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) податкового повідомлення-рішення, яким контролюючим органом визначене грошове зобов`язання, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження; - факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання, протягом строків, визначених законодавством, правильність нарахування пені за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань; - факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу.
Зазначене відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 16.01.2025 року у справі №460/2820/24.
З урахуванням вищевказаного правового регулювання спірних правовідносин та встановлених обставин у справі, зокрема, що за відповідачем обліковується податковий борг та доказів сплати якого не надано, при цьому контролюючим органом дотримано порядок стягнення такого боргу, зокрема було направлено податкове повідомлення рішення та податкову вимогу, які не оскаржено відповідачем, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог контролюючого органу та стягнення такої заборгованості, що вірно встановлено судом першої інстанції.
В адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Під час розгляду справи суд зв`язаний предметом та підставами заявлених позивачем вимог. Вказаний принцип знайшов своє відображення у частині другій статті 9 КАС України, в якій вказано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, та в межах позовних вимог.
Ця судова практика є сталою, чіткою та послідовною й підтверджується, крім наведених вище, постановами Верховного Суду у справах №440/18128/21, № №640/25601/20, №160/9696/22, №480/13804/21, №160/5021/19, № 160/10776/21, №160/7345/20.
Отже, у межах цього апеляційного провадження, з огляду на відповідну судову практику, передбачені процесуальним законодавством вимоги та повноваження суд апеляційної інстанції не може надавати правову оцінку доводам апелянта у контексті протиправності нарахування йому зобов`язань згідно із податковими повідомленнями-рішеннями, як і правомірності проведення перевірки у період дії воєнного стану.
Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, з урахуванням доказів наявних у суду, а тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. 287, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складено та підписано 14 липня 2026 року . 

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук 

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова