Справа №949/423/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне рішення)

15 липня 2026 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого - судді Отупор К.М.,
за участю секретарі судового засідання Катюхи К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до  ОСОБА_1   про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - ТОВ «Споживчий центр») звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06 січня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферти) № 06.01.2025-100001391. Договір укладено в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи позивача відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Під час укладення кредитного договору відповідач пройшла процедуру ідентифікації та верифікації шляхом використання Системи BankID Національного банку України. Відповідно до умов укладеного Договору кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 5000 грн 00 коп.. Строк, на який надається кредит, становить 70 днів, а датою повернення (виплати) кредиту визначено 16 березня 2025 року. Процентна ставка за користування кредитом визначена як фіксована "Економ" у розмірі 0,01% за один день користування протягом перших чергових періодів та фіксована ставка "Стандарт" у розмірі 1% за один день користування протягом наступних періодів. Видача коштів відбулася шляхом безготівкового перерахування на електронний платіжний засіб (картку) відповідача. Позивач зазначає, що свої зобов`язання за кредитним договором він виконав у повному обсязі, перерахувавши кошти відповідачу. Натомість ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за його користування належним чином не виконала. Незважаючи на здійснені відповідачем заходи, спрямовані на часткову сплату за кредитним договором на суму 7 грн від 19.01.2025 року та 700 грн від 02.02.2025 року, станом на дату подання позову у відповідача утворилася заборгованість у загальному розмірі 9200 грн 00 коп.. Ця сума складається з: 5000 грн 00 коп. - основний борг (тіло кредиту), 2100 грн 00 коп. - проценти, 2100 грн 00 коп. - неустойка.
Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2662 грн 40 коп..
У своєму позові позивач просить розгляд справи здійснювати без їхнього представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та у випадку неявки відповідача ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судових засідань, в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, відзив на позовну заяву не подано.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин, не подала відзив, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши заочне рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 06 січня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (кредитної лінії) № 06.01.2025-100001391. 
Договір укладено в електронній формі шляхом реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача, прийняття нею публічної оферти та підписання Заявки і Відповіді про прийняття пропозиції (акцепту) за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором у вигляді коду «E613» з смс-повідомлення. 
Ідентифікація відповідача відбулася через систему BankID НБУ. Позичальником документи, що складають Кредитний договір, підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс-повідомленні на номер телефону, вказаний останньою як фінансовий - НОМЕР_1 . 
Відповідно до умов Заявки до кредитного договору, сума кредиту становить 5000 грн 00 коп.. Строк кредитування становить 70 днів з дати надання (06.01.2025), а дата повернення кредиту - 16 березня 2025 року. 
Згідно з п. 4.1 Договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5168-75XX-XXXX-3042. 
Факт виконання позивачем своїх зобов`язань за договором та перерахування відповідачу грошових коштів у сумі 5000 грн 00 коп. підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (сервіс iPay.ua, згідно з яким 06.01.2025 о 14:27:48 було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта № НОМЕР_2 , номер транзакції в системі 616612376, із призначенням платежу: «Видача за договором кредиту №06.01.2025-100001391».
У ст.3 Закону України "Про електронну комерцію"зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Також, відповідно до частин 1 та 2 статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Правова позиція щодо правомірності та чинності електронних договорів, укладених за допомогою одноразового ідентифікатора, неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, де зазначено, що підписання позичальником договору за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора (СМС-коду) підтверджує факт укладення правочину та волевиявлення сторони. 
Суд установив, що між ТЗОВ "Споживчий центр" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 00-989837 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем).
Відповідно до частин 1, 3 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1ст. 1048 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором.
Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики кредитор має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом.
Як вбачається з матеріалів справи, довідки-розрахунку про стан заборгованості та позовної заяви, відповідач свої договірні зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів належним чином не виконала, внаслідок чого станом на день подання позову утворилася заборгованість у розмірі 9200 грн 00 коп. Зазначена сума заборгованості складається з: 5000 грн 00 коп. - сума основного боргу, 2100 грн 00 коп. - проценти, 2100 грн 00 коп. - неустойка. Проценти по кредиту нараховані за період користування коштами з 06.01.2025 по 16.03.2025. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є арифметично правильним, відповідає умовам кредитного договору та вимогам чинного законодавства, при цьому позивачем було враховано здійснені відповідачем часткові оплати. 
Відповідач даний розрахунок не спростувала, доказів погашення кредитної заборгованості (повністю або частково понад враховані позивачем суми) суду не надала. 
Стосовно позовних вимог про стягнення заборгованості за неустойкою в розмірі 2100 грн., суд зазначає наступне. 
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами та продовженнями), в Україні введено воєнний стан, дія якого триває протягом усього періоду спірних правовідносин. 
Відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України (із змінами, внесеними згідно із Законом України № 2120-IX від 15.03.2022), у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Вказана норма закону носить імперативний характер, а передбачені нею пільги для боржника діють в силу закону.
Враховуючи, що кредитний договір № 06.01.2025-100001391 було укладено 06 січня 2025 року, а прострочення виконання зобов`язань та нарахування неустойки відбулося під час дії воєнного стану, нарахування первісним кредитором штрафних санкцій (неустойки) у сумі 2100 грн. прямо суперечить наведеній нормі спеціального закону. Будь-які умови кредитного договору, які передбачають нарахування неустойки у цей період, є нікчемними, оскільки обмежують права споживача, захищені законом. 
Таким чином, оскільки нарахування штрафних санкцій у цей період заборонено законодавством, правові підстави для задоволення позовних вимог у цій частині відсутні, у зв`язку з чим у задоволенні позову про стягнення неустойки в розмірі 2100 грн. слід відмовити.
Отже, на підставі вищенаведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з частковим задоволенням позову, з відповідача підлягає відшкодуванню сума судового збору пропорційна до розміру задоволених вимог. Дані витрати підтверджуються платіжною інструкцією № СЦ00085034 від 05.03.2026 року про сплату судового збору. 
При подачі позову позивачем було сплачено 2662,40 грн. судового збору. Пропорційно до задоволених вимог стягненню підлягає сума судового збору у розмірі 2054,7 грн. (7100,00 грн. х 2662,40 грн. / 9200 грн).
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 6, 11, 15, 203, 204, 207, 509, 512-514, 516, 525, 526, 530, 536, 599, 611, 612, 625-628, 638, 639, 641, 644, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1077, 1078, 1082 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 23, 76-78, 81, 141, 265, 280-282, 352, 354, 355 ЦПК України суд- 

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 06.01.2025-100001391 від 06 січня 2025 року в розмірі 7100,00 грн. (сім тисяч сто гривень).
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" понесені судові витрати із оплати судового збору у розмірі 2054,7 грн. (дві тисячі п`ятдесят чотири гривні 7 коп.).
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. 
Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Відомості про учасників справи згідно пункту 4 частини 5 статті 265 Цивільного процесуального кодексу України:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», місцезнаходження: вулиця Саксаганського, буд. 133-А, місто Київ, 01032, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 37356833.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького
районного суду   К.М. Отупор