П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 400/340/25

Перша інстанція суддя Мороз А. О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Яковлєва О.В.,
суддів Дегтярьової С.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2025 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому заявлено вимоги Головному управлінню Пенсійного фонду України в Миколаївській області, а саме: 
- визнання неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, які полягають у незарахуванні до страхового стажу періоду трудової діяльності ОСОБА_1 ;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу періоди трудової діяльності ОСОБА_1 , а саме з 01 березня 2011 року до 12 квітня 2017 року в ООО «Торговий дім «Асса», що становить всього 6 років 1 місяць 12 днів;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити перерахунок коефіцієнта стажу, перерахунок пенсії та виплатити різницю починаючи з 18 вересня 2024 року.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2025 року задоволено позов, а саме:
- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01 березня 2011 року до 12 квітня 2017 року в ООО «Торговий дім «Асса»; 
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01 березня 2011 року до 12 квітня 2017 року в ООО «Торговий дім «Асса» та здійснити перерахунок коефіцієнта стажу, перерахунок і виплату пенсії з 18 вересня 2024 року.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області подано апеляційну скаргу, з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що пенсійним органом у межах спірних правовідносин правомірно відмовлено позивачу у зарахуванні до його страхового стажу спірного періоду зайнятості.
При цьому, апелянт зазначає, що страховий стаж позивача на території РФ, набутий ним у період з 01 березня 2011 року до 12 квітня 2017 року, не підлягає зарахуванню до загального трудового стажу позивача, так як Україна вийшла з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, яка передбачала можливість врахування трудового стажу, набутого на території Російської Федерації, під час призначення пенсії в Україні.
В свою чергу, позивачем подано відзив на отриману апеляційну скаргу у якому зазначено, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) з 18 вересня 2024 року.
Через незарахування під час призначення пенсії до страхового стажу позивача періоду роботи з 01 березня 2011 року до 12 квітня 2017 року в ООО «Торговий дім «Асса», позивач 23 грудня 2024 року звернувся до відповідача з заявою про зарахування до його страхового стажу зазначеного періоду та проведення перерахунку.
Листом від 06 січня 2025 року № 267-17316/Б-02/8-1400/25 відповідач вказав, що підстави для зарахування стажу за період роботи з 01 березня 2011 року до 12 квітня 2017 року в ООО «Торговий дім «Асса» відсутні, оскільки на сьогодні двосторонні угоди/договори в галузі пенсійного законодавства між Україною та росією не укладено, а раніше діюча Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, припинила свою дію для України 19 червня 2023 року.
Позивач вважаючи дії відповідача протиправним, звернувся до суду з даним позовом. 
За наслідком з`ясування обставин у справі, судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як пенсійним органом не доведено правомірності оскаржуваного рішення, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Згідно ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
В даному випадку, одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі - Угода).
Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
Відповідно до ст. 7 Угоди, при переселенні пенсіонера в межах держав - учасниць Угоди виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється, якщо пенсія того ж виду передбачена законодавством держави за новим місцем проживання пенсіонера.
Статтею 8 Угоди встановлено, що органи, що здійснюють пенсійне забезпечення в державах - учасницях Угоди, співпрацюють між собою у порядку, який визначається угодою між їхніми центральними органами.
Відповідно до ст. 13 Угоди, кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.
Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Між тим, постановою від 29 листопада 2022 року № 1328 Кабінет Міністрів України постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві. 

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 06 січня 2025 року № 267-17316/Б-02/8-1400/25, яким відмовлено позивачу у зарахуванні до його страхового стажу періоду роботи з 01 березня 2011 року до 12 квітня 2017 року в ООО «Торговий дім «Асса».
В даному випадку, позивачу відмовлено в зарахуванні спірного періоду до стажу, так як на сьогодні двосторонні угоди/договори в галузі пенсійного законодавства між Україною та РФ не укладено, а раніше діюча Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, припинила свою дію для України 19 червня 2023 року.
Між тим, згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В даному випадку, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суд першої інстанції про задоволення позовних вимог, в межах доводів та вимог апеляційної скарги пенсійного органу, колегія суддів зазначає наступне.
Так, пенсійний орган в апеляційній скарзі зазначає, що страховий стаж позивача на території РФ, набутий у період 01 березня 2011 року до 12 квітня 2017 року, не підлягає зарахуванню до загального трудового стажу позивача, так як Україна вийшла з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, яка передбачала можливість врахування трудового стажу, набутого на території РФ, під час призначення пенсії в Україні.
Між тим, колегія суддів зазначає, що у Рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
В даному випадку, чинним на час отримання позивачем спірного стажу міжнародним договором - Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року передбачалось, що для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. 
Крім того, аналізуючи положення вищевикладених норм права, колегія суддів зазначає, що не зважаючи на вихід України з Угоди, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають (ст. 13 Угоди).
Тобто, положення відповідного міжнародного договору розповсюджується на питання, пов`язані із призначенням пенсії, зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу.
Таким чином, колегія суддів вважає, що факт виходу України з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року не може позбавляти позивача права на отримання пенсії у належному розмірі.
Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 17 вересня 2024 року (справа № 580/3576/22).
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.
При цьому, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи, достатніх для скасування його рішення, не допущено.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 316, 321, 322, 325,329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2025 року - без змін.
Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач | | О.В. Яковлєв
Судді | | С.В. Дегтярьова   А.В. Крусян