ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 року 
м. Київ
cправа № 916/3203/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І.С. - головуючого, Зуєва В.А., Міщенка І.С., 
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМФОРТСТРІТ»

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.05.2026 (у складі колегії суддів: Філінюк І.Г. (головуючий), Богатир К.В., Поліщук Л.В.)
та ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.03.2026 (суддя Д`яченко Т.Г.) про залишення без задоволення скарги на дії (бездіяльність) приватного виконавця 

за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМФОРТСТРІТ» на дії (бездіяльність) приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Назара Васильовича

у справі № 916/3203/25

за позовом  Приватного підприємства «Рентсервіс-МСЛ» 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМФОРТСТРІТ»,
про стягнення 3 244 550,45 грн,

ВСТАНОВИВ:
У серпні 2025 року Приватне підприємство «Рентсервіс-МСЛ» (далі - ПП «Рентсервіс-МСЛ») звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМФОРТСТРІТ» про стягнення заборгованості в сумі 3 244 550,45 грн у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором суборенди від 31.08.2023 № 31/08.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 17.11.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «КОМФОРТСТРІТ» на користь ПП «Рентсервіс-МСЛ» заборгованість у сумі 3 244 548,11 грн, у тому числі зі сплати суборендної плати у сумі 2 086 240,00 грн, 3 % річних у сумі 10 924,55 грн, неустойки (пені) у сумі 112 887,90 грн, штрафу у сумі 30 % від простроченої суми грошового зобов`язання за червень 2025 року у сумі 258 624, 00 грн, штрафу у розмірі 30 % від простроченої суми грошового зобов`язання за липень 2025 року у сумі 258 624,00 грн, штрафу у розмірі 30 % від простроченої суми грошового зобов`язання за серпень 2025 року у сумі 258 624,00 грн, штрафу у розмірі 30 % від простроченої суми грошового зобов`язання за вересень 2025 року у сумі 258 624,00 грн, а також витрати зі сплати судового збору у сумі 38 934,57 грн. У решті позову відмовлено.
10.12.2025 Господарським судом Одеської області було видано наказ про примусове виконання рішення суду у цій справі. 
У лютому 2026 року ТОВ «КОМФОРТСТРІТ» звернулося до суду зі скаргою на дії (бездіяльність) приватного виконавця, у якій просило суд визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Н.В. від 24.12.2025 про арешт майна боржника, винесену в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1, якою накладено арешт на:
- право оренди/суборенди приміщення площею 645 кв. м на 2 (другому) поверсі Торгового центру, лот F201/2+F301 (відповідно до пункту 1.1.12. договору суборенди № LA-F201/2/F301-2020) за адресою: м. Київ Кільцева дорога (Солом., Голос., Святош. р-ни), будинок 1, яке виникло на підставі договору суборенди № LA-F201/2/F301-2020, серія та номер: 1995, виданий 28.09.2021, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Переверзева Г.О. Дата укладання договору (після 2013р.)/дата державної реєстрації (до 2013р.): 28.09.2021, строк: 5р., дата закінчення дії: 28.09.2026, піднайм, додаткові відомості: строк суборенди починає обчислюватися з дня передачі орендарем суборендареві приміщення за актом приймання-передачі, який підписується відповідно до статті 4 договору. Суборендар не має права передавати приміщення повністю або частково в суборенду за відсутності попередньої письмової згоди орендаря; 
- право оренди нежитлового приміщення, торгівельний зал № 8, розташований у підвалі ТРЦ, з відміткою «-6,000», загальною площею 386 кв. м за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Пушкінська, будинок 2-А, яке виникло на підставі договору оренди приміщення, серія та номер: 686, виданий 20.05.2021, видавник: Кузіна К.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, дата укладання договору (після 2013р.)/дата державної реєстрації (до 2013р.): 20.05.2021, строк: 5р., дата закінчення дії: 20.05.2026, додаткові відомості: строк оренди починає перебіг з моменту передачі об`єкта оренди орендарю за актом приймання-передачі та діє 5 (п`ять) років.
Скаргу обґрунтовано тим, що застосування виконавцем такого заходу примусового виконання рішень, як звернення стягнення на право оренди нерухомого майна, можливе стосовно власника такого майна, а також у тих випадках, коли право на таке відчуження щодо іншої, крім власника, особи передбачено законом або договором (заставодержатель права оренди такого майна тощо).
Оскільки зазначену постанову прийнято з порушенням статті 19 Конституції України, статей 10, 18, 56 Закону України «Про виконавче провадження, статей 177, 178, 190 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) ТОВ «КОМФОРТСТРІТ» просило визнати неправомірною та скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Н.В. від 24.12.2025 про арешт майна боржника, винесену в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.03.2026, залишеною без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.05.2026, скаргу ТОВ «КОМФОРТСТРІТ» від 10.02.2025 вх. № ГСОО 2-196/26 на дії (бездіяльність) приватного виконавця у справі № 916/3203/25 залишено без задоволення.
Судові рішення мотивовано тим, що за умовами зазначених договорів боржник наділений правом передачі орендованих об`єктів третім особам, тому приватний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови про накладення арешту на майно боржника діяв в межах своїх повноважень та у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження».
Не погоджуючись із висновками суду апеляційної інстанції, у травні 2026 року ТОВ «КОМФОРТСТРІТ» подало касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадку, передбаченого абзацом 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), просить скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.05.2026 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.03.2026, ухвалити нове рішення, яким скаргу ТОВ «КОМФОРТСТРІТ» на дії Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Н.В. задовольнити. Визнати неправомірною і скасувати постанову приватного виконавця від 24.12.2025 про арешт майна боржника в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 у частині накладення арешту на: - право оренди/суборенди приміщення площею 645 кв. м на 2-му поверсі Торгового центру, лот F201/2+F301 за адресою: м. Київ, Кільцева дорога, буд. 1 (договір суборенди № LA-F201/2/F301-2020 від 28.09.2021); - право оренди нежитлового приміщення, торгівельний зал № 8, загальною площею 386 кв. м за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 2-А (договір оренди приміщення № 686 від 20.05.2021).
Касаційну скаргу ТОВ «КОМФОРТСТРІТ» обґрунтовує, зокрема тим, що суди попередніх інстанцій при вирішенні скарги неправильно застосували норми статей 10, 18, 56 Закону України «Про виконавче провадження» у системному зв`язку зі статтями 177, 178, 190 ЦК та порушили норми статей 86, 236 ГПК, оскільки, поклавши в основу своїх рішень формальний факт наявності у боржника права на передачу орендованих приміщень третім особам, суди не дослідили - чи є таке право боржника вільно відчужуваним для цілей виконавчого провадження, з огляду на те, що межі оборотоздатності права оренди як об`єкта стягнення визначаються змістом прав орендаря за договором оренди, а не правами власника, про що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 904/968/18, постанові Верховного Суду від 07.08.2020 у справі № 916/1092/19.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.03.2026 відкрито касаційне провадження у справі № 916/3203/25 за касаційною скаргою ТОВ «КОМФОРТСТРІТ» з підстав, передбачених абзацом 2 частини 2 статті 287 ГПК, та постановлено здійснити перегляд судових рішень без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
ПП «Рентсервіс-МСЛ» у відзиві на касаційну скаргу зазначило про правильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні скарги на дії виконавця, тому просило залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін. Водночас у відзиві на касаційну скаргу позивач навів орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції, який становить 5 000,00 грн, докази понесення яких будуть надані у встановленому законом порядку.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд виходить із такого.
У справі, що розглядається, суди першої та апеляційної інстанцій установили, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Н.В. перебуває наказ Господарського суду Одеської області від 10.12.2025 у справі № 916/3203/25 про стягнення з ТОВ «КОМФОРТСТРІТ» заборгованості за договором.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Н.В. від 12.12.2025 ВП № НОМЕР_1 було відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного наказу суду.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Н.В. від 24.12.2025 ВП № НОМЕР_1 про арешт майна боржника:
- накладено арешт на право оренди/суборенди приміщення площею 645 кв. м на 2 (другому) поверсі Торгового центру, лот F201/2+F301 (відповідно до пункту 1.1.12. договору суборенди № LA-F201/2/F301-2020) за адресою м. Київ, Кільцева дорога (Солом., Голос., Святош. р-ни), будинок 1, яке виникло на підставі договору суборенди № LA-F201/2/F301-2020, серія та номер: 1995, виданий 28.09.2021, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Переверзева Г.О. Дата укладання договору (після 2013р.)/дата державної реєстрації (до 2013р.): 28.09.2021, Строк: 5р., дата закінчення дії: 28.09.2026, піднайм, додаткові відомості: строк суборенди починає обчислюватися з дня передачі орендарем суборендареві приміщення за актом приймання-передачі, який підписується відповідно до статті 4 договору. Суборендар не має право передавати приміщення повністю або частково в суборенду за відсутності попередньої письмової згоди орендаря;
- накладено арешт на право оренди нежитлового приміщення, торгівельний зал № 8, розташований у підвалі ТРЦ, з відміткою «-6,000», загальною площею 386 кв. м за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Пушкінська, будинок 2-А, яке виникло на підставі договору оренди приміщення, серія та номер: 686, виданий 20.05.2021, видавник: Кузіна К.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу. Дата укладання договору (після 2013р.)/дата державної реєстрації (до 2013р.): 20.05.2021, строк: 5р., дата закінчення дії: 20.05.2026, додаткові відомості: строк оренди починає перебіг з моменту передачі об`єкта оренди орендарю за актом приймання-передачі та діє 5 (п`ять) років.
Згідно з частиною 1 статті 339 ГПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. 
ТОВ «КОМФОРТСТРІТ» (боржник) звернулося до суду зі скаргою на дії приватного виконавця щодо винесення в рамках виконавчого провадження постанови про арешт майна боржника, згідно з якою накладено арешт на право оренди/суборенди приміщення за договорами оренди та суборенди приміщення.
Суди попередніх інстанцій у задоволенні скарги відмовили, пославшись на правомірність дій приватного виконавця щодо накладення арешту на право оренди/суборенди приміщення за договорами. При цьому суди виходили із того, що за умовами договорів оренди та суборенди боржник наділений правом передачі орендованих об`єктів третім особам, отже, приватний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови про накладення арешту на майно боржника діяв в межах своїх повноважень та у спосіб, визначений нормами чинного законодавства.
Проте з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитися не можна.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси фізичних та юридичних осіб, а виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження, яким досягається кінцева мета правосуддя - захист інтересів фізичних та юридичних осіб і реальне поновлення їхніх порушених прав. Отже, судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. 
Відповідно до статті 326 ГПК судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина 1 статті 327 ГПК).
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (стаття 2 зазначеного Закону).
За змістом статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Згідно з частиною 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Заходами примусового виконання рішень відповідно до статті 10 зазначеного Закону є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до пункту 6 частини 3 статті 18 цього Закону, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (стаття 48 цього Закону).
За статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника для подальшої реалізації такого майна з метою задоволення вимог стягувача.
Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.
У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються: якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира -загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди (пункт 3 частини 5 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до пункту 2 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; інші речові права відповідно до закону - належать до речових прав на нерухоме майно, похідних від права власності. 
Аналіз наведених вище положень зазначених законів не дає підстав стверджувати, що майно боржника і речові права на це майно - це один об`єкт. Адже наведені вище положення статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» наділяють виконавця правом накладати арешт на рухоме майно, а також нерухоме майно: будівлю, іншу капітальну споруду, але не свідчать такою ж мірою про поширення цієї норми на арешт права оренди такого майна як речового права.
Так само не вбачається однозначно й право виконавця накладати арешт на майнові (речові) права (тобто на право оренди) і з приписів статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки вона регулює питання арешту і вилучення тільки майна (коштів) боржника і не містить застереження, яке б дозволяло поширити цю норму на майнові (речові) права, як це зроблено, наприклад, у пункті 1 частини 1 статті 10 цього Закону, де законодавець прирівнює майно і майнові права, на що вказує словосполучення «майно (майнові права) боржника».
Отже, визначаючи наявність чи відсутність у приватного виконавця права накладати арешт на майнові (речові) права боржника, відповідні норми Закону України «Про виконавче провадження» слід застосовувати у їх системному зв`язку зі спеціальним законодавством, яке регулює зміст відповідного права, а також порядок його виникнення, зміни та припинення (такі правові висновки наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 904/968/18, постанові Верховного Суду від 07.08.2020 у справі № 916/1092/19).
З огляду на приписи частини 1 статті 317, частини 1 статті 190 ЦК право оренди є речовим правом на нерухоме майно, похідним від права власності та притаманним саме власнику такого майна, який має право розпоряджатися (реалізовувати) право оренди на власний розсуд. В той час, як боржник не наділений таким правом.
За змістом статей 177, 178 ЦК майнові права є об`єктами цивільних прав, можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.
Право на оренду (право оренди) майна, яке набуте орендарем на підставі договору оренди, є похідним від права власності майновим правом у розумінні статей 177 і 178 ЦК, щодо якого законодавством установлено певні обмеження, які визначають рівень його оборотоздатності. Тобто, лише власник майна має право розпоряджатися (реалізовувати) право оренди на власний розсуд, орендар (боржник) таким правом не наділений (такі правові висновки наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 904/968/18, постанові Верховного Суду від 07.08.2020 у справі № 916/1092/19).
Системний аналіз норм статті 19 Конституції України, статей 10, 18, 56 Закону України «Про виконавче провадження», статей 177, 178, 190 ЦК свідчить про те, що виконавець не наділений правом накладення арешту на право оренди майна боржника-орендаря, яке як майнове право є за змістом наведених вище законодавчих норм відмінним від майна (коштів) об`єктом цивільних прав та має обмежену оборотоздатність для боржника-орендаря. 
За загальним правилом, користування приміщенням надається конкретному орендарю. Передача права іншій особі (суборенда або переуступка) за статтею 774 ЦК потребує обов`язкової письмової згоди орендодавця (власника). 
Як свідчать матеріали справи, що розглядається, та установлено судами попередніх інстанцій, аналогічні умови щодо передачі права оренди/суборенди третім особам містять і договір суборенди від 28.09.2021 № LA-F201/2/F301-2020 і договір оренди приміщення від 20.05.2021, за якими на право оренди ТОВ «КОМФОРТСТРІТ» як орендаря накладено арешт відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Н.В. від 24.12.2025 про арешт майна боржника, винесену в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1.
Так, відповідно до пункту 2.2.4 договору оренди приміщення від 20.05.2021, орендодавець (ТОВ «ТРЦ Нікольський») має право надавати письмову згоду на передачу орендарем (ТОВ «КОМФОРТСТРІТ») об`єкту оренди в користування третім особам (у тому числі за договором суборенди, піднайму), а також анулювати таку письмову згоду винятково на свій розсуд письмовим повідомленням. При цьому орендар зобов`язався за жодних умов не передавати об`єкт оренди або його частину в користування третім особам (у тому числі за договором суборенди, піднайму) без письмової згоди орендодавця (п.п. 2.3.26).
Згідно з пунктом 16.1 договору суборенди від 28.09.2021 № LA-F201/2/F301-2020 суборендар (ТОВ «КОМФОРТСТРІТ») не має права дозволяти будь-яким третім особам використання приміщень в цілому або частково в будь-який спосіб, навіть тимчасово або на безоплатній основі за відсутності попередньої письмової згоди орендаря (ТОВ «ТРЦ Республіка»), в тому числі, суборендар не має передавати приміщення повністю або частково в подальшу суборенду. Порушення даного обов`язку суборендарем є істотним порушенням договору суборендарем. 
Отже, умови зазначених договорів оренди/суборенди не дозволяють орендарю (боржнику) вільно розпоряджатися правом оренди на власний розсуд, у тому числі на користь третіх осіб без згоди власника приміщення. Тобто відповідне право боржника (орендаря) суттєво обмежене та не може бути реалізоване без згоди власника майна.
Відповідно до висновку про застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у пункті 6.41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 904/968/18 «… виконавець, виконуючи рішення, не може бути наділений більшими повноваженнями щодо майнових прав, ніж має щодо цих самих майнових прав сам боржник».
Таким чином, застосування виконавцем такого заходу примусового виконання рішень, як звернення стягнення на право оренди нерухомого майна, можливе стосовно власника такого майна, а також у тих випадках, коли право на таке відчуження щодо іншої, крім власника, особи, передбачено законом або договором (заставодержатель права оренди такого майна тощо) (так правові висновки наведено у постанові Верховного Суду від 07.08.2020 у справі № 916/1092/19).
Таких обставин щодо прав ТОВ «КОМФОРТСТРІТ» за відповідними договорами у справі встановлено не було.
З урахуванням наведеного у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Н.В. у рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 були відсутні правові підстави для накладення арешту на право оренди/суборенди ТОВ «КОМФОРТСТРІТ» за договором суборенди від 28.09.2021 № LA-F201/2/F301-2020 і договором оренди приміщення від 20.05.2021, оскільки таке право боржника має обмежену оборотоздатність і не є вільно відчужуваним для цілей виконавчого провадження.
Суди попередніх інстанцій, установивши наведені обставини у справі, неправильно застосували норми матеріального та процесуального права при вирішенні скарги ТОВ «КОМФОРТСТРІТ» на дії приватного виконавця та дійшли помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 308 ГПК суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
Відповідно до частини 1 статті 311 ГПК суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
З огляду на викладене касаційна скарга ТОВ «КОМФОРТСТРІТ» підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення скарги ТОВ «КОМФОРТСТРІТ» на дії приватного виконавця.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМФОРТСТРІТ» задовольнити.
2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.05.2026 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.03.2026 у справі № 916/3203/25 скасувати.
3. Ухвалити нове рішення. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМФОРТСТРІТ» на дії (бездіяльність) приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Назара Васильовича задовольнити.
4. Визнати неправомірною постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Назара Васильовича про арешт майна боржника від 24.12.2025 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, якою накладено арешт на майнові права Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМФОРТСТРІТ» (право оренди/суборенди приміщення згідно з договором суборенди від 28.09.2021 № LA-F201/2/F301-2020; право оренди нежитлового приміщення згідно з договором оренди приміщення від 20.05.2021).
5. Скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Назара Васильовича про арешт майна боржника від 24.12.2025 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, якою накладено арешт на майнові права Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМФОРТСТРІТ» (право оренди/суборенди приміщення згідно з договором суборенди від 28.09.2021 № LA-F201/2/F301-2020; право оренди нежитлового приміщення згідно з договором оренди приміщення від 20.05.2021).
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Берднік

Судді: В.А. Зуєв

І.С. Міщенко