Справа № 216/3787/26
провадження №2/216/3567/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 вересня 2026 року м. Кривий Ріг
Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого, судді Чирського Г.М.,
за участю: секретаря судового засідання Смолдирева М.Є., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:
До Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з відповідною позовною заявою до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, що стягуються з позивача на користь відповідача на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 на підставі судового наказу з 1/4 частини доходу на 1/6 частину. В обґрунтування позову зазначено, що від шлюбу з відповідачем вони мають спільну неповнолітню доньку – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на яку згідно вищезазначеного судового наказу стягуються аліменти. Разом з тим, рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 21.11.2017 року з позивача стягуються аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач зазначає, що за вказаними двома стягнення на 2-х дітей в підсумку з нього стягується 50% всіх видів заробітку (доходу), що вочевидь не відповідає вимогам Закону. Позивач вважає, що на теперішній час мають місце обставини, що впливають на зменшення розміру стягуваних аліментів, а саме: погіршення матеріального становища, погіршення здоров`я, а також наявність у позивача інших утриманців. Саме це може бути підставою для задоволення його позовних вимог. 
Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.05.2026 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.
Позивач у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав вказаних у позовній заяві.
Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, у тому числі шляхом розміщення оголошення про виклик на порталі судової влади України, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзиву (заперечень) на позовну заяву, клопотань до суду не подала.
За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та відповідача на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення, відповідно до положень ст.ст. 280, 282 ЦПК України. 
Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. 
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, дійшов наступного.
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч.2 ст.51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України.
Згідно з ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну неповнолітню дитину – доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську реєстраційної служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області від 23.01.2013 року.
Судовим наказом Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь матері дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та гарантовано не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (справа № 216/628/25, провадження № 2-н/216/191/25).
Згідно рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 листопада 2017 року, за позовом ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів, з позивача, ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку., щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 29.01.2018 року (справа № с688/2892/17).
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.
Тобто, для зменшення розміру аліментів позивач повинен довести належними та допустимими, що у нього змінився матеріальний або сімейний стан, погіршилось або поліпшилось здоров`я.
Звертаючись до суду з даним позовом позивач, як на підставу для його задоволення, посилається на те, що у нього погіршився матеріальний стан та здоров`я, а також наявні інші утриманці, а тому вважає, що розмір аліментів, які стягуються з нього за судовим наказом від 28.01.2025 року підлягає зменшенню.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.
Частиною 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, в силу положень ст.192 СК України розмір аліментів не є незмінним.
Згідно з вимогами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У вказаній нормі наведено перелік обставин, за яких суд може ухвалити рішення, зокрема, про зменшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті отримувача або платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.\
Враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Крім того, підставою для перегляду раніше визначеного розміру аліментів є також погіршення або поліпшення стану здоров`я учасників аліментних відносин.
Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.ст. 182, 183, 184).
Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 536/1557/17 (провадження № 61-7584св18), від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19 (провадження № 61-2057св20).
Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Верховний Суд України в постанові від 05.02.2014 в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставині сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.
Верховний Суд у постанові від 09.09.2021 у справі № 554/3355/20 зазначив, що зменшення розміру аліментів на утримання дитини у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні інших осіб, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Обов`язок щодо доведення погіршення майнового стану з метою зменшення розміру аліментів покладається на позивача. Ненадання позивачем зазначених доказів є підставою для відмови у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів.
З урахуванням викладеного, позивач має не лише зазначити про зміну матеріального становища в бік погіршення, а й надати докази про зміну свого матеріального становища.
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини, відтак не може бути безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.
Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що він має зобов`язання щодо сплати аліментів ще й на іншу доньку, а також вказує на погіршення стану здоров`я, інших доводів для зміни розміру аліментів позивачем не наведено.
Суд також констатує, що діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу і визначення розміру аліментів з метою недопущення опинення їх в нерівних умовах, що узгоджується з положеннями частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», де кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Однак, позивач не надав до суду належних та допустимих доказів про те, що його матеріальний стан після стягнення аліментів на утриманні дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , погіршився, що могло бути підставою для зміни раніше встановленого розміру аліментів згідно вимог ст.192 СК України.
Суд відзначає, що розмір аліментів, що стягується на дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні іншу дитину ( ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) без доведення погіршення його майнового стану, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Крім того жодних доказів про перебування на виконанні судових рішень про стягнення аліментів з позивача останнім суду не надано.
Посилання позивача як на підставу погіршення матеріального становища погіршення його стану здоров`я є також недоведеними, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів того факту, що його стан здоров`я свідчить про його повну непрацездатність. 
Крім того, суд звертає увагу, що позивачем не зазначено навіть розміру його доходів, не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, що позбавляє можливості суд визначитися із співрозмірністю доходів позивача із розміром сплачуваних ним аліментів.
Аналізуючи зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що належних та допустимих доказів на підтвердження того, що змінились обставини, які існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст. 192 СК України, та дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального стану, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі.
Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зменшення аліментів, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.
Керуючись ст.180, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, ст.10-13, 77-80, 259, 263-265 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет. 

Суддя Г. М. Чирський