П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 420/28382/25
Головуючий у суді першої інстанції: Самойлюк Г.П.
Дата і місце ухвалення: 20 квітня 2026 року, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Тарновецького І.І.,
суддів: Бойка А.В.,
Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на окрему ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2026 року у справі №420/28382/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В :

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила: 
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо нездійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 в разі втрати годувальника з 16 лютого 2023 року на підставі довідки від 07.07.2025 № 31/30/18-440-2025, виданої Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (Філія ГСЦ МВС) на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.06.2025 у справі № 420/14030/25 для перерахунку пенсії з урахуванням розміру грошового забезпечення поліцейських; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплачувати пенсію ОСОБА_1 в разі втрати годувальника з 16 лютого 2023 року на підставі довідки від 07.07.2025 № 31/30/18-440-2025, виданої Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (Філія ГСЦ МВС), з урахуванням коефіцієнтів збільшення, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 та постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209, а також з урахуванням щомісячної доплати, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 – задоволено частково.
Суд визнав протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку та виплати пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення для обчислення пенсії №31/30/18-440-2025 від 07.07.2025 року на ім`я ОСОБА_2 , виданої Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (Філія ГСЦ МВС).
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату з 16.02.2023 року пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення для обчислення пенсії №31/30/18-440-2025 від 07.07.2025 року на ім`я ОСОБА_2 , виданої Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (Філія ГСЦ МВС), з урахуванням зазначених в ній основних та додаткових видів грошового забезпечення та з урахуванням раніше проведених виплат.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року встановлено судовий контроль за виконанням рішення від 22 жовтня 2025 року у справі №420/28382/25 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подати звіт про його виконання у тридцятиденний строк.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про виконання рішення суду, встановлено новий строк для подання звіту в частині виплати заборгованості та зобов`язано відповідача протягом 90 днів подати до суду звіт про виконання рішення в цій частині.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2026 року заяву ОСОБА_1 , подану в порядку статті 383 КАС України, задоволено, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, вчинені при виконанні рішення суду від 22 жовтня 2025 року, та постановлено окрему ухвалу, яку доведено до відома Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області і Пенсійного фонду України для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Не погоджуючись з окремою ухвалою, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що рішення суду в частині перерахунку пенсії виконано, а виплата нарахованих сум здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 №821 та в межах бюджетних асигнувань. На думку апелянта, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки зазначеним обставинам, безпідставно дійшов висновку про невиконання судового рішення та постановив окрему ухвалу за відсутності передбачених законом підстав. Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Відповідно до статті 312 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Згідно з частиною першою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Постановляючи окрему ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року у справі №420/28382/25 виконано не в повному обсязі, оскільки після проведення перерахунку пенсії позивачу продовжувалася її виплата у попередньому розмірі. За висновком суду, такі дії свідчать про порушення вимог статті 129-1 Конституції України та статті 370 КАС України, у зв`язку з чим були наявні підстави для постановлення окремої ухвали та повідомлення відповідних органів про необхідність вжиття заходів щодо усунення причин і умов, які сприяли порушенню закону. 
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.
Предметом апеляційного перегляду у цій справі є законність окремої ухвали суду першої інстанції, постановленої за результатами розгляду заяви позивача, поданої в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання, держава забезпечує його виконання у визначеному законом порядку, а контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
За приписами частин першої та другої статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне відповідальність, встановлену законом.
Згідно з частиною другою статті 381-1 КАС України суд здійснює контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 та 383 цього Кодексу.
Відповідно до статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати звіт про його виконання та за результатами розгляду такого звіту застосувати передбачені законом заходи судового контролю.
Частиною першою статті 383 КАС України передбачено право особи, на користь якої ухвалено судове рішення, звернутися до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, вчинених на виконання такого рішення суду або таких, що порушують права позивача, підтверджені цим рішенням.
За змістом частини першої статті 249 КАС України окрема ухвала є процесуальною формою реагування суду на виявлені під час розгляду справи порушення закону та постановляється з метою усунення причин і умов, що сприяли таким порушенням.
Колегія суддів враховує, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2026 року у цій справі було скасовано ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви, поданої в порядку статті 383 КАС України, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження її розгляду. При цьому суд апеляційної інстанції виходив із того, що заява, передбачена статтею 383 КАС України, є процесуальним засобом здійснення судового контролю за виконанням судового рішення та спрямована на забезпечення ефективного захисту прав особи шляхом перевірки належності виконання судового рішення.
Як установлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача, визначив новий її розмір та нарахував суму доплати за минулий період. Разом із тим на момент постановлення оскаржуваної окремої ухвали рішення суду в частині виплати пенсії у перерахованому розмірі та виплати нарахованих сум залишалося невиконаним.
Матеріали справи також свідчать, що, подаючи звіти про виконання судового рішення, відповідач посилався на постанову Кабінету Міністрів України від 14 липня 2025 року №821, затверджений нею порядок фінансування виплат за судовими рішеннями, а також на відсутність достатніх бюджетних асигнувань.
Саме зазначені обставини покладено в основу доводів апеляційної скарги, відповідно до яких апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував наведені пояснення та передчасно постановив окрему ухвалу.
Колегія суддів не може погодитися з наведеними доводами апеляційної скарги з огляду на таке.
Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції не постановив окрему ухвалу одразу після набрання рішенням суду законної сили чи встановлення факту його неповного виконання. Спочатку суд реалізував передбачені статтею 382 КАС України повноваження щодо здійснення судового контролю за виконанням судового рішення: встановив судовий контроль, зобов`язав відповідача подати звіт про виконання рішення, розглянув подані звіти та встановив новий строк для його виконання. Лише після того, як зазначені заходи не забезпечили повного виконання судового рішення, суд першої інстанції розглянув заяву, подану в порядку статті 383 КАС України, та постановив оскаржувану окрему ухвалу.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на момент розгляду заяви права позивача, підтверджені рішенням суду, залишалися непоновленими, оскільки, незважаючи на проведення відповідачем перерахунку пенсії, її виплата у визначеному судовим рішенням розмірі фактично не була забезпечена.
Колегія суддів виходить із того, що обов`язковість судового рішення передбачає не лише формальне вчинення окремих дій, спрямованих на його виконання, а й досягнення того правового результату, який визначений його резолютивною частиною. Отже, проведення відповідачем перерахунку пенсії без забезпечення її виплати у визначеному рішенням суду розмірі саме по собі не свідчить про належне виконання судового рішення.
При цьому у даній справі суд першої інстанції не вирішував питання щодо застосування до відповідача заходів процесуального примусу, а перевіряв наявність підстав для задоволення заяви, поданої в порядку статті 383 КАС України, та постановлення окремої ухвали відповідно до статті 249 цього Кодексу.
Наведені апелянтом обставини щодо застосування постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2025 року №821, порядку фінансування виплат за судовими рішеннями та відсутності достатніх бюджетних асигнувань були предметом дослідження суду першої інстанції. Разом із тим зазначені обставини самі по собі не спростовують установленого судом факту невиконання рішення суду в повному обсязі. Вони можуть враховуватися при оцінці поважності причин невиконання судового рішення або під час вирішення питання щодо застосування заходів процесуального примусу, однак не виключають можливості постановлення окремої ухвали за наявності передбачених законом підстав.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 20 вересня 2023 року у справі №819/3111/15, відповідно до якої інститут, передбачений статтею 383 КАС України, є одним із процесуальних механізмів судового контролю за виконанням судового рішення, а за наявності передбачених законом підстав для задоволення відповідної заяви суд постановляє окрему ухвалу в порядку статті 249 КАС України як форму судового реагування на встановлені порушення закону.
Колегія суддів також враховує, що постановлення окремої ухвали не є автоматичним наслідком встановлення факту порушення закону. Для її постановлення суд повинен встановити не лише саме порушення, а й причини та умови, що йому сприяли, а також необхідність окремого реагування з метою їх усунення та запобігання аналогічним порушенням у майбутньому.
Враховуючи, що після застосування передбачених статтею 382 КАС України заходів судового контролю рішення суду тривалий час залишалося невиконаним у повному обсязі, а відповідач не вжив достатніх заходів для повного поновлення прав позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених статтею 249 КАС України підстав для постановлення окремої ухвали як процесуальної форми реагування, спрямованої на усунення причин та умов, що сприяли порушенню вимог законодавства щодо обов`язковості виконання судових рішень.
Таким чином, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з оцінкою судом першої інстанції обставин виконання судового рішення, однак не містять обставин, які б спростовували правильність встановлених судом першої інстанції фактів або свідчили про неправильне застосування ним норм матеріального чи процесуального права.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, обґрунтовано постановив окрему ухвалу, а тому підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги не вбачається.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 та статті 316 КАС України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а окрема ухвала суду першої інстанції — без змін.
Отже, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задоволенню не підлягає, а окрема ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2026 року у справі №420/28382/25 підлягає залишенню без змін.
Керуючись статтями 308, 311, 312, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишити без задоволення, а окрему ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2026 року у справі №420/28382/25 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: І.І. Тарновецький

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук