Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2026 року 	справа № 580/6222/26 	
	м. Черкаси 	
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_2 (далі – ОСОБА_3 , позивач) подав позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі – ГУ ПФУ в Черкаській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – відповідач-2), в якому просить:
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову в перерахунку пенсії № 232730026724 від 03.04.2026 року ОСОБА_4 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати ОСОБА_4 до загального страхового стажу та спеціального стажу в районах Крайньої Півночі та в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі на пільгових умовах, а саме зарахувати один рік роботи у вказаний період часу у районі Крайньої Півночі за один рік та шість місяців період роботи з 11.09.2000 р. по 30.09.2000 р., з 02.10.2000 р. по 31.10.2005 р., з 01.11.2005 р. по 05.09.2013 р., та здійснити перерахунок пенсії з 26.03.2026.
В обґрунтування позовних вимог представниця позивача зазначила, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців) є сукупність наступних обставин: 1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях, 2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10 лютого 1960 року та від 29 вересня 1967 року та Постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Отже, для обчислення пільгового стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути подані або трудова книжка, або письмовий трудовий договір, або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Таким чином, достатньо одного із перерахованих документів для підтвердження пільгового стажу, а не їх сукупності.
Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про перерахунок пенсії, але 08.04.2026 отримав повідомлення про прийняття рішення про відмову в перерахунку пенсії № 232730026724 від 03.04.2026 року прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області. Відмова у перерахунку пенсії обумовлена у зв`язку з тим, що з 01.01.2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року
Представниця позивача вказала, що оскільки стаж роботи позивача у місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, підтверджується записами в трудовій книжці, а також відповідними архівними довідками, відмова відповідача у зарахуванні періоду роботи позивача з рік у відповідній місцевості до стажу із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік шість місяців) з підстав того, що надані позивачем документи не підтверджують факту укладання з ним строкових трудових договорів, є протиправною.
Ухвалою від 16 червня 2026 року суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
01.07.2026 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, у якому представниця відповідача-2 просила у задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що документи, видані на території Російської Федерації приймаються в Україні за умови проставлення апостиля компетентним органом. Отже, управлінням правомірно не враховано до трудового стажу періоди роботи в Російській Федерації з 11.09.2000 по 30.09.2000, з 02.10.2000 по 31.10.2005, з 01.11.2005 по 05.09.2013. Пільги, передбачені статтею 5 Указу від 10 лютого 1960 року, в тому числі зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком, не поширюються на працівників, що працювали без укладання трудового договору та які працювали до 01.01.1991. Виходячи з наведеного, управління вважає, що підстави для зарахування в пільговому обчисленні і стажу роботи позивача в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях відсутні.
01.07.2026 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, у якому представниця відповідача-1 просила у задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що відповідальним структурним підрозділом за розгляд заяви позивача та прийняття рішення було визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області є самостійною юридичною особою та не несе відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність інших територіальних органів Пенсійного фонду, а тому не є належним відповідачем у даній справі. Публічно-правовий спір між Головним управлінням та позивачем відсутній. Позовна заява не містить позовних вимог до Головного управління.
Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розпочато через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд зазначає таке.
ОСОБА_2 – ІНФОРМАЦІЯ_1 має право на постійне проживання в Україні, що підтверджується посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_1 від 29.05.2017 та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 від 12.02.2025).
26.03.2026 ОСОБА_2 звернувся із заявою про перерахунок пенсії за віком.
Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області прийняло рішення № 232730026724 від 03.04.2026 про відмову у перерахунку пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV, зазначивши, що з 01 січня 2023 року Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Документи, необхідні для призначення пенсії, зокрема, про стаж роботи до 31.12.1991 року, уточнюючі довідки про навчання та інші документи враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ було складено. За результатами розгляду наданих документів та матеріалів електронної пенсійної справи гр. ОСОБА_5 встановлено, що з урахуванням вищевикладеного, періоди роботи в Російській Федерації, згідно наданої трудової книжки, з 11.09.2000 до 30.09.2000, з 02.10.2000 до 31.10.2005, з 01.11.2005 до 05.09.2013, з 22.10.2013 до 18.08.2014, з 19.08.2014 до дати звільнення (сторінка 12-13 вкладиша до трудової книжки відсутня), та з 16.01.2015 до 21.11.2022, не враховано до страхового стажу.
Рішення відповідача-2 про відмову в перерахунку пенсії позивач вважає протиправним, а тому звернувся в суд з цим позовом.
Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
13.03.1992 набула чинності Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі – Угода), відповідно до статті 1 якої пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць Угоди здійснюються згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
З 01.01.2004 набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV) відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 24 якого страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах незалежно від використання форм власності та господарювання, незалежно від характеру й тривалості роботи і перерв.
Згідно із статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пп. 2 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 22-1 особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, а за періоди роботи після 01 січня 2004 року додатково надається інформація, отримана органами, що призначають пенсію, від відповідних фондів держав - учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків.
Аналіз вказаних положень свідчить, що при обчисленні пенсії відповідно до Закону № 1058 зарахування до страхового стажу відповідних періодів роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав (далі - Держави СНД) до 31.12.2003 здійснюється згідно відомостей трудової книжки, а з 01.01.2004 здійснюється при підтвердженні сплати страхових внесків (зборів) до відповідного фонду Держави СНД, та території якої проводилась трудова діяльність, або за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Суд встановив, що відповідно до записів трудової книжки б/н від 10.08,1976 та вкладиша до трудової книжки серія НОМЕР_3 позивач працював у російській федерації у періоди:
- район Крайньої Півночі Тазівський будинок творчості дітей та юнацтва з 11.09.2000 прийнятий на посаду вчителя гуртка по туризму по 13 розряду (згідно наказу № 66 від 12.09.2000 (запис №18 в трудовій книжці); з 30.09.2020 звільнений за переведенням, згідно наказу № 72 від 30.09.2000 (запис № 19 в трудовій книжці); 
- район Крайньої Півночі селище Тазівське Комітет з культури, молодіжної політики, фізкультури та спорту: з 02.10.2000 прийнятий завідувачем спортзалу «Геолог» по 14 розряду ЕТС, згідно наказу №138-к від 26.09.2000 (запис № 20 в трудовій книжці); з 31.10.2005 звільнений в порядку переведення в МУ «Управління фізичної культури та спорту», згідно наказу № 215-к від 31.10.2005 (запис № 21 в трудовій книжці); 
- район Крайньої Півночі муніципальна установа «Управління фізичної культури та спорту» муніципального округу Тазівського району: з 01.11.2005 прийнятий за переведенням в спортивний зал «Геолог» завідуючим спортивного спорядження, 14 розряду 6 ТС, згідно наказу № 15-к від 01.11.2005 (запис № 22 в трудовій книжці); з 15.02.2007 муніципальна установа «Управління фізичної культури та спорту» перейменовано на муніципальну установу «Дирекцію по фізичній культурі та спорту» Муніципального округу Тазівського району; 23.05.2008 присвоєно 1 кваліфікацію категорії тренер-викладач, згідно наказу № 50-к від 23.05.2008 (запис № 24 в трудовій книжці); з 01.01.2009 переведений заступником директора по організаційно-масовій роботі, 14 розряд 6ТМ, згідно наказу № 01-я від 11.01.2009 (запис № 25 в трудовій книжці); муніципальна установа «Дирекція по фізичній культурі та спорту» з 08.06.2011 змінено тип на муніципальний бюджетний заклад «Дирекція по фізичній культурі та спорту» згідно постанови № 318 від 08.06.2011 (запис № 26 в трудовій книжці); з 01.11.2005 прийнятий на роботу по сумісництву в спортивний зал «Геолог» селище Тазівське на посаду старшого тренера-викладача 13 розряду, згідно наказу № 20-л від 01.11.2005 (запис № 27 у вкладиші у трудову книжку); 3 05.09.2013 трудовий договір по роботі за сумісництвом розірваний за ініціативою працівника, згідно наказу № 19-й від 04.09.2013 (запис № 28 у вкладиші у трудову книжку); з 05.09.2013 трудовий договір розірваний за ініціативою працівника, згідно наказу № 20-л від 04.09.2013 (у вкладиші у трудову книжку).
Суд врахував, що відомості трудової книжки позивача та вкладиша до неї про зазначені періоди роботи скріплені підписами посадових осіб та печатками роботодавця, містять посилання на підстави внесення записів і не викликають сумнівів у їх достовірності. 
Доводи відповідача щодо неможливості врахування вказаних періодів (до 31.12.2003) до страхового стажу позивача з огляду на припинення з 01.01.2023 росією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав – учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, суд вважає необґрунтованими, оскільки у період роботи позивача вказана Угода була чинною та передбачала право на зарахування під час призначення пенсії до трудового стажу відповідних періодів роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав. При цьому суд зазначає, що за наявності чинних у період роботи позивача положень Угоди, що передбачали відповідне право, позивач не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у врахуванні періодів роботи під час призначення пенсії.
Доводи відповідача-2 у спірному рішенні про те, що у зв`язку із припиненням з 01 січня 2023 року російською федерацією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 документи, необхідні для призначення пенсії, зокрема про стаж роботи до 31.12.1991, уточнюючі довідки про пільговий характер роботи, про навчання та інші документи враховуються у разі проставлення апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений, суд вважає необґрунтованими, оскільки записи до трудової книжки б/н від 10.08,1976 та вкладиша до трудової книжки серія НОМЕР_3 були здійснені під час дії Угоди та у відповідності до ст. 11 Угоди мають бути прийняті пенсійним органом без легалізації.
З урахуванням зазначеного, періоди роботи позивача з 11.09.2000 до 30.09.2000, з 02.10.2000 до 31.12.2003 мають бути зараховані до його страхового стажу.
Щодо врахування до страхового стажу періодів роботи з 01.01.2004 до 05.09.2013, суд зазначає таке.
При обчисленні пенсії відповідно до Закону № 1058-IV зарахування до страхового стажу відповідних періодів роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав (далі - Держави СНД) до 31.12.2003 здійснюється згідно відомостей трудової книжки, а з 01.01.2004 здійснюється при підтвердженні сплати страхових внесків (зборів) до відповідного фонду Держави СНД, та території якої проводилась трудова діяльність, або за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Суд встановив, що у матеріалах справи відсутні докази сплати роботодавцем позивача страхових внесків (зборів) за період роботи з 01.01.2004 до 05.09.2013 до пенсійного фонду рф, у зв`язку із чим суд доходить висновку про відсутність підстав для зобов`язання відповідача його зарахувати.
Щодо вимог про зарахування спірних періодів роботи в районах Крайньої Півночі та в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі на пільгових умовах - один рік роботи за один рік та шість місяців, суд зазначає таке.
Суд вище встановив, що відповідно до записів трудової книжки позивача б/н від 10.08.1976, позивач працював у спірні періоди у район Крайньої Півночі.
Відповідно до пункту 5 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991.
Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».
Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.
Згідно з п. 3 постанови Ради Міністрів СРСР від 10.02.1960 № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі після 01.03.1960 - за 1 рік і 6 місяців при нарахуванні стажу для отримання пенсії за віком та по інвалідності.
Крім того, суд врахував, що законодавче регулювання питань у галузі пенсійного забезпечення громадян обох держав, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі врегульовано Тимчасовою Угодою між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 (далі - Тимчасова Угода).
Так, згідно із ст. 1 Тимчасової угоди громадяни Сторін, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років у районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію по старості (за віком): чоловіки - по досягненні 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, жінки - по досягненні 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років.
Відповідно до ст. 3 Тимчасової угоди при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 1 січня 1991 року. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюються за нормами законодавства Російської Федерації. Порядок відшкодування витрат на виплату зазначених вище пенсій регулюються спеціальною Угодою між компетентними органами Сторін. Відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно законодавства України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992).
З аналізу положень Тимчасової угоди можна зробити висновок про право громадян Сторін цієї угоди на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 угоди умов, а також порядок реалізації цього права.
Проте, ні в зазначеній Тимчасовій угоді від 15.01.1993, ні в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку, що робота у районі Крайньої Півночі зараховується у пільговому (кратному) розмірі виключно за період до 1 січня 1991 року.
Виходячи з наведеного, суд доходить висновку, що підстави для зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи позивача за періоди з 11.09.2000 до 30.09.2000, з 02.10.2000 до 31.12.2003 в районах Крайньої Півночі відсутні.
Підсумовуючи викладене суд доходить висновку про протиправність спірного рішення у частині відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів його роботи з 11.09.2000 до 30.09.2000, з 02.10.2000 до 31.12.2003 та, як наслідок, про необхідність його скасування.
Суд також врахував, що відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі – Порядок 22-1), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Згідно з п. 4.10 Порядку 22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, для здійснення виплати пенсії.
Отже, у спірних правовідносинах прийняття рішення про призначення пенсії має здійснюватися структурним підрозділом органу пенсійного фонду, на який за принципом екстериторіальності розподілено заяву пенсіонера.
На необхідності вчинення дій зобов`язального характеру територіальним органом Пенсійного фонду України, визначеним за принципом екстериторіальності також наголосив Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2024 року у справі № 500/1216/23.
Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача суд доходить висновку про необхідність зобов`язання відповідача-2 (як органу, який прийняв протиправне рішення) здійснити позивачу перерахунок пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV, зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи: 11.09.2000 до 30.09.2000, з 02.10.2000 до 31.12.2003.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити частково.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.
Згідно із статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до частин 1, 3 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, то частина понесених позивачем судових витрат, пропорційно частині задоволених позовних вимог, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 03.04.2026 № 232730026724 про відмову ОСОБА_4 у перерахунку пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити ОСОБА_4 перерахунок пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV, зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи: 11.09.2000 до 30.09.2000, з 02.10.2000 до 31.12.2003.
У задоволенні іншої частини вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Учасники справи:
1) позивач – ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );
2) відповідач-1 – Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18002, Черкаська обл., Черкаський р-н, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, код ЄДРПОУ 21366538);
3) відповідач-2 – Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька обл., Краматорський р-н, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, код ЄДРПОУ 13486010).
Рішення складене у повному обсязі та підписане 16.07.2026.

Суддя 	Василь ГАВРИЛЮК