ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" червня 2026 р. Справа№ 910/8457/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Тарасенко К.В.
суддів: Коробенка Г.П. 
Кравчука Г.А. 

секретар судового засідання: Гріщенко А.О.
за участі представників сторін: відповідно до протоколу судового засідання від 24.06.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Максі Фіш»
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.02.2026 
у справі №910/8457/25 (суддя - Головіна К.І.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Максі Фіш» про розподіл судових витрат у справі №910/8457/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Максі Фіш»
до Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Держзакупівлі.Онлайн»
про визнання протиправним та скасування пункту наказу, стягнення гарантійного внеску

ВСТАНОВИВ:

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1.1. короткий зміст позовних вимог 
До Господарського суду міста Києва з позовом звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Максі Фіш» (далі – ТОВ «Максі Фіш», позивач) до Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм (далі – Держрибагентство, відповідач) про визнання протиправним та скасування пункту 1.4 наказу Держрибагентства № 42 від 23.01.2025 в частині дискваліфікації переможця електронного аукціону ТОВ «Максі Фіш», номер лоту KAN4MACRO2025 (ідентифікатор аукціону BSE001-UA-20241231-73683) та стягнення з відповідача гарантійного внеску в сумі 67 003,56 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як організатор аукціону, прийняв протиправне та незаконне рішення про дискваліфікацію переможця торгів, номер лоту KAN4MACRO2025 (ідентифікатор аукціону BSE001-UA-20241231-73683) – ТОВ «Максі Фіш», що завдало збитків позивачу у вигляді сплаченого та неповернутого гарантійного внеску в сумі 67 003,56 грн. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.01.2026 у справі №910/8457/25 задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Максі Фіш» до Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Держзакупівлі.Онлайн» про визнання протиправним та скасування пункту наказу, стягнення гарантійного внеску. Визнано протиправним та скасовано пункт 1.4 наказу Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм №42 від 23.01.2025 щодо дискваліфікації переможця ТОВ «Максі Фіш» номер лоту KAN4MACRO2025 (ідентифікатор аукціону BSE001-UA-20241231-73683). Стягнуто з Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Максі Фіш» гарантійний внесок у сумі 67 003,56 грн та судовий збір у сумі 4 844,80 грн.
23.02.2026 до Господарського суду міста Києва, після ухвалення рішення у справі № 910/8457/25, надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Максі Фіш» про розподіл судових витрат на правничу допомогу.

1.2. короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.02.2026 у справі №910/8457/25 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Максі Фіш» про розподіл судових витрат повернуто без розгляду.
Повертаючи заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Максі Фіш» про розподіл судових витрат без розгляду як таку, що подана з пропуском визначеного законом строку, суд виходив з того, що рішення у справі було ухвалене судом 22.01.2026, отже, граничний строк для подання заяви про розподіл судових витрат та остаточних доказів закінчився 27.01.2026, втім позивач звернувся до суду з відповідною заявою про розподіл витрат лише 23.02.2026, тобто з пропуском строку, передбаченого ч. 8 ст. 129 ГПК України (протягом 5 днів з дня ухвалення рішення). У той же час будь-яких клопотань про поновлення вказаного процесуального строку заявник не надав.

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із прийнятою ухвалою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Максі Фіш» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.02.2026 та направити справу для вирішення питання про винесення додаткового рішення.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:
2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання:
Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді доповідачу)(складу суду) від 27.02.2026 апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Максі Фіш» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.02.2026 у справі №910/8457/25 передається раніше визначеному автоматизованою системою складу колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Коробенко Г.П., Кравчук Г.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Максі Фіш» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.02.2026 у справі №910/8457/25 - залишено без руху, та надано строк на усунення недоліків.
01.04.2026 від скаржника надійшла заява про усунення недоліків з доказами надсилання копії апеляційної скарги з доданими до неї документами Товариству з обмеженою відповідальністю «Держзакупівлі.Онлайн».
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2026 відкрито апеляційне провадження у справі №910/8457/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Максі Фіш» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.02.2026 та призначено розгляд апеляційної скарги на 10.06.2026 об 11 год. 00 хв.
10.06.2026 судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Коробенка Г.П. у відпустці.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2026 розгляд справи №910/8457/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Максі Фіш» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.02.2026 призначено на 24.06.2026.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт зазначає, що оскільки судом першої інстанції не було вирішено питання про розподіл судових витрат, докази яких були подані разом із позовною заявою, позивач й звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення. 
Однак, суд першої інстанції не врахував, що в силу ч. 2 ст. 244 ГПК України заява про ухвалення додаткового рішення може бути подано в будь-який строк до закінчення строку виконання рішення.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Інші учасники справи – відповідач та третя особа – своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися. 
Відтак, з урахуванням частини третьої статті 263 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, справа розглядається за наявними матеріалами.

2.4. явка в судове засідання  
У судове засідання 24.06.2026 з`явилися представники позивача та відповідача.
Представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.
Представник відповідача заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив суд відмовити в її задоволенні.
Третя особа в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, про розгляд справи в суді апеляційної інстанції була повідомлена належним чином та завчасно, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою про доставку ухвали суду до її електронного кабінету системи «Електронний суд».
Враховуючи належне повідомлення учасників процесу про дату, час та місце розгляду справи, а також те, що наявних матеріалів достатньо для належного перегляду оскаржуваного рішення суду в апеляційному порядку, оскільки явка учасників апеляційного провадження в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, встановлені Господарським процесуальним кодексом України, колегія суддів дійшла висновку про можливість перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та за відсутності представника третьої особи, що не з`явився в судове засідання.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
3. ПОЗИЦІЯ СУДУ:
3.1. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин та доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; посилання на норми права
Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.01.2026 позовні вимоги ТОВ «Максі Фіш» було задоволено.
23.02.2026 до Господарського суду міста Києва, після ухвалення рішення у справі № 910/8457/25, надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Максі Фіш» про розподіл судових витрат на правничу допомогу.
Оскаржуваною ухвалою від 25.02.2026 суд першої інстанції заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Максі Фіш» про розподіл судових витрат повернув без розгляду з підстав пропуску строку, передбаченого ч. 8 ст. 129 ГПК України (протягом 5 днів з дня ухвалення рішення).
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скаржника, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи :
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
Процесуальним законодавством визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до частини третьої статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За частиною першою статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Натомість, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).
За положенням частини другої статті 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Питання розподілу між сторонами судових витрат суд вирішує під час ухвалення рішення суду і зазначає про це в резолютивній частині (пункт 5 частини першої статті 237, пункт 2 частини п`ятої статті 238 ГПК України).
Водночас, згідно з частиною першою статті 221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша).
Така норма кореспондується з частиною восьмою статті 129 ГПК України, якою визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до частин другої та третьої статті 221 ГПК України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (частина третя статті 244 ГПК України).
Водночас, частиною другою статті 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Верховний Суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, зробив такі висновки щодо застосування норм процесуального права, зокрема:
- право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 Господарського процесуального кодексу України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (постанова Верховного Суду від 19.07.2021 у справі №910/16803/19);
- процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (постанови Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №921/221/21 та від 31.05.2022 у справі №917/304/21).
Як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, позивачем надано суду:
- попередній (орієнтований) розрахунок судових витрат (а.с. 11);
- договір №285/25 про надання професійної правничої допомоги від 25.06.2025 (а.с. 18-19);
- додаткова угода №1 від 25.06.2025 до договору №285/25 про надання професійної правничої допомоги від 25.06.2025 (а.с. 19 зворотній бік);
- акт №1 від 30.06.2025 про надання послуг з професійної правничої допомоги відповідно до договору №285/25 про надання професійної правничої допомоги від 25.06.2025 (а.с. 20).
Водночас, у пункті 3 прохальної частини апеляційної скарги позивач просив суд стягнути витрати на оплату послуг адвоката.
Тобто, докази на понесення витрат на правничу допомогу додані до позовної заяви, як і попередній розрахунок суми таких витрат, як і зроблено заяву про стягнення відповідних витрат на оплату послуг адвоката.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Отже, колегією суддів встановлено, що заява щодо вирішення питання про стягнення витрат зроблена в позовній заяві, тобто до закінчення судових дебатів, а докази на підтвердження розміру таких витрат подано суду разом з позовною заявою, тобто також в передбачений законом процесуальний строк – до судових дебатів.
Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не було вирішено питання про розподіл судових витрат, докази яких були подані разом із позовною заявою, позивач й звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення. 
При цьому, частиною другою статті 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення, яку судом першої інстанції повернуто без розгляду.
Відтак, у суду першої інстанції були відсутні підстави для повернення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Максі Фіш» про розподіл судових витрат без розгляду з підстав пропуску строку, передбаченого ч. 8 ст. 129 ГПК України (протягом 5 днів з дня ухвалення рішення) з огляду на те, що відповідні докази були надані суду разом з позовом, у якому також зроблено відповідну заяву – в передбачений законом процесуальний строк, натомість як суд при прийнятті рішення не вирішив питання про розподіл судових витрат.
Отже, доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції того, що в силу ч. 2 ст. 244 ГПК України заява про ухвалення додаткового рішення може бути подано в будь-який строк до закінчення строку виконання рішення – знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали суду.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:
4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи 
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, не погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваної ухвали, повертаючи без розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Максі Фіш» про розподіл судових витрат у справі №910/8457/25.
З урахуванням викладених в мотивувальній частині даної постанови обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи та не враховано положення частини другої статті 244 Господарського процесуального кодексу України в системному зв`язку із положеннями ч. 8 ст. 129 ГПК України та матеріалами справи, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.
Відтак, судова колегія визнає доводи апеляційної скарги обґрунтованими.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).
Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ за своєю природою потребує регулювання з боку держави, яке може змінюватися у часі та просторі відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб. Встановлені обмеження не повинні обмежувати доступ, наданий особам, у такий спосіб або такою мірою, що підриватимуть саму суть цього права. Крім того, обмеження буде несумісним із пунктом 1 статті 6, якщо воно не переслідує законну мету, та у разі відсутності розумного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Станев проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) [ВП], заява № 36760/06, п. 230, ECHR 2012). Застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (див. рішення у справі «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), заява № 35787/03, п. 29, від 26 липня 2007 року).
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ від 28.10.98 у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»).
Господарський суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ГПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

5. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржувану ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.02.2026 у справі № 910/8457/ в даній справі не можна визнати такою, що прийнята з дотриманням норм процесуального права та з повним з`ясуванням обставин справи, а тому вона підлягає скасуванню з направленням справи до Господарського суду міста Києва для вирішення питання щодо прийняття до розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Максі Фіш» про розподіл судових витрат у справі №910/8457/25.
Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Максі Фіш» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.02.2026 у справі № 910/8457/25 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 129, 255, 269, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Максі Фіш» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.02.2026 у справі № 910/8457/25 задовольнити.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.02.2026 у справі № 910/8457/25 скасувати.
3. Матеріали справи №910/8457/25 направити до Господарського суду міста Києва для вирішення питання про прийняття до розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Максі Фіш» про розподіл судових витрат у справі №910/8457/25.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України. 

Повний текст постанови складено та підписано 08.07.2026.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко 

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук