ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2026 року | Справа №160/14346/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В. 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, код ЄДРПОУ 21910427) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

УСТАНОВИВ:

27.05.2026 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якій позивач просить:
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах протиправними;
- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №37075-16285/В-01/8-0400/26 від 01.04.2026 року, щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;
- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 , до пільгового стажу за Списком №2, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах згідно із п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи:
1) з 22.07.1982 р. по 21.12.1982 (00-05-00 м.) р. в цеху ремонту металургійного обладнання за професією газозварювальника,
2) з 14 січня 1983 р. по 25 жовтня 1987 р. (4 р. 9 м. 11 дн.) по виконанню робіт по зварюванню деталей, складних вузлів кар`єра №8 за професією електрогазозварника у Верхньодніпровському гірничо-металургійному комбінаті
3) з 11 січня 1991 р. по 06 березня 1991 р. по виконанню робіт по зварюванню деталей, складних вузлів кар`єра №8 за професією електрогазозварника у Верхньодніпровському гірничо-металургійному комбінаті
4) з 15 листопада 2010 р. по 01 червня 2012 р. і з 15 листопада 2015 р. по 15 квітня 2016 р. (разом 01 р. 11 м. 16 д.) по виконанню будівництва нових мостів та споруд в якості електрогазозварника 5 розряду за професією електрогазозварника, на підставі довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній та записів в трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 02.08.1982 року з урахуванням вже зарахованих органами ПФУ періодів мого пільгового стажу за Списком №2, а саме 10 р. 6 м. 2 д. 4.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 на підставі п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням мого страхового більше 30 років та пільгового більше 17 років 06 місяців стажу на зазначених роботах, з дати звернення, а саме: з 16.02.2026 року
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16.02.2026 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV. Вважає, що має достатній страховий стаж та досяг необхідного пенсійного віку, однак відповідач відмовив у задоволенні заяви. Позивач вважає, що його право порушено. З урахуванням обставин викладених у позові просить позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою від 01 червня 2026 року суд відкрив провадження в адміністративній справі №160/14346/26 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
В силу ч. 4 ст. 124, ч. 8 ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає відповідача належним чином повідомленим про можливість подання відзиву у зазначені строки та належним чином повідомленим про судовий розгляд справи.
Відповідач на виконання ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, не надіслав до суду письмового відзиву на адміністративний позов та не повідомив про поважність причин ненадання відзиву.
Відповідно до ч. 6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
16.02.2026 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ч.2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV. 
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення № 37075-16285/В-01/8-0400/26 від 01.04.2026 року відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV у зв`язку з відсутністю пільгового стажу, з підстав того, що у пільговій довідці не вказано вид зварювання.
Позивач вважає рішення відповідача неправомірним, у зв`язку з чим звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
Згідно з ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»,страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цимЗаконом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Частиною 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Законуза даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з п. 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Аналіз наведених норм права дає змогу зробити висновок, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
В даному випадку трудова книжка (серія НОМЕР_2 від 04.08.1992) позивача містить усі записи на підтвердження роботи позивача за всі спірні періоди. Всі записи про роботу внесені в трудову книжку належним чином та не мають виправлень.
Відповідач не заперечує вищезазначені періоди роботи позивача, проте останній зазначає, що не врахування цих періодів, на думку відповідача, є те, що записи у трудовій книжці, які підтверджують зазначені періоди не відповідають вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.
Відповідно до пункту 1.1. Інструкції про ведення трудових книжок, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі -Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Відповідно до пунктів 2.3, 2.4 Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - удень звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Суд звертає увагу на те, що доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги при розрахунку стажу позивача для призначення пенсії за віком.
Суд встановив, що в трудовій книжці позивача, яка є основним документом, підтверджуючим стаж роботи, є відповідні записи із зазначенням необхідних відомостей. Відповідач не спростував відомості, які зазначені у трудовій книжці, а також не надано доказів того, що позивач не працювала або спірні періоди роботи не відповідають дійсності, чи записи у трудовій книжці позивача стосовно стажу роботи зроблені неправильно, неточно або з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до пільгового стажу роботи, або взагалі відсутні.
Відтак записи трудової книжки позивача в повній мірі підтверджують пільговий характер роботи позивача.
Суд також зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Висновки аналогічного характеру викладені в постановах Верховного Суду від 29.03.2019 у справі №548/2056/16-а та від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а.
Окрім цього, Верховний Суд в постанові від 06.03.2018 року по справі №754/14898/15-а, зауважив, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Таким чином, за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних(надуманих) підстав.
З огляду на викладене суд зазначає, що сам по собі недолік оформлення документів, який виник не з вини працівника, не може мати наслідком позбавлення особи права на зарахування відповідного періоду роботи до пільгового стажу, якщо сукупність наявних у справі доказів підтверджує факт роботи особи за відповідною професією та характер виконуваної роботи.
При цьому суд враховує, що право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 визначається не лише формальним найменуванням професії, зазначеним у трудовій книжці, а фактичним характером роботи, зайнятістю працівника протягом повного робочого дня на роботах, передбачених відповідним Списком, а також іншими умовами, встановленими законодавством.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком на пільгових умовах призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років та за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. Така правова позиція також наведена Верховним Судом у постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20.
Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461 затверджено Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Разом з тим, при визначенні права на пільгову пенсію застосовуються Списки, чинні на час виконання відповідної роботи. Такий підхід відповідає положенням Порядку застосування Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.11.2005 №383, а також усталеній судовій практиці.
Суд встановив, що спірні періоди роботи позивача охоплюють час дії різних нормативно-правових актів, якими затверджувалися Списки № 2. Водночас професії газозварника та електрогазозварника, а також відповідні роботи зі зварювання передбачалися положеннями Списків № 2, чинних у відповідні періоди.
Зокрема, суд враховує правові висновки Верховного Суду, відповідно до яких професія зварника є загальним поняттям, що охоплює, зокрема, професії електрозварника ручного зварювання, електрогазозварника та газозварника, а назва професії у документах може відрізнятися від формулювання, наведеного у Списку № 2, без зміни суті виконуваної роботи.
Отже, посилання відповідача виключно на те, що у пільговій довідці не зазначено конкретний вид зварювання, за встановлених судом обставин не може бути самостійною та достатньою підставою для неврахування спірних періодів роботи до пільгового стажу, оскільки відповідачем не спростовано факт виконання позивачем роботи за професіями газозварника та електрогазозварника, зазначеними у його трудовій книжці.
Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України саме на відповідача покладається обов`язок доказування правомірності прийнятого ним рішення.
У даному випадку відповідачем не доведено, що позивач фактично не був зайнятий на роботах, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення, не надано доказів недостовірності записів трудової книжки, а також не спростовано змісту наданих позивачем документів щодо характеру його трудової діяльності.
Суд також враховує, що відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України при перевірці рішень суб`єктів владних повноважень суд з`ясовує, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; пропорційно; своєчасно.
Оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №37075-16285/В-01/8-0400/26 від 01.04.2026 року зазначеним критеріям не відповідає, оскільки висновок про відсутність у позивача необхідного пільгового стажу зроблено без належної оцінки всіх наданих документів та фактичних обставин його трудової діяльності.
За таких обставин суд доходить висновку, що періоди роботи позивача з 22.07.1982 по 21.12.1982, з 14.01.1983 по 25.10.1987, з 11.01.1991 по 06.03.1991, а також з 15.11.2010 по 01.06.2012 та з 15.11.2015 по 15.04.2016 підлягають зарахуванню до пільгового стажу за Списком №2 за умови підтвердження відповідних умов праці у передбаченому законодавством порядку. Саме неврахування зазначених періодів з підстав, наведених відповідачем, є необґрунтованим.
Відтак рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №37075-16285/В-01/8-0400/26 від 01.04.2026 року про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати спірні періоди роботи до пільгового стажу суд зазначає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача у даному випадку є саме зобов`язання відповідача провести відповідний перерахунок пільгового стажу з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Водночас щодо вимоги про безпосереднє зобов`язання відповідача призначити пенсію суд виходить із того, що повноваження щодо призначення пенсії належать до компетенції органів Пенсійного фонду України. Суд, встановивши протиправність рішення суб`єкта владних повноважень, не повинен підміняти собою орган, до компетенції якого законом віднесено вирішення питання про призначення пенсії, якщо для цього необхідне здійснення відповідного розрахунку та перевірка інших умов пенсійного забезпечення.
Разом з тим, якщо після зарахування спірних періодів до пільгового стажу позивач має необхідний страховий та пільговий стаж, досяг встановленого статтею 114 Закону №1058-IV віку та відповідає іншим передбаченим законом умовам, у відповідача відсутні правові підстави для повторної відмови у призначенні пенсії з підстав, які вже були предметом судового розгляду.
Таким чином, з метою повного та ефективного відновлення порушеного права позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.02.2026 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зарахуванням до пільгового стажу спірних періодів роботи та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд зробив висновок, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню судом.
Відповідно до ч. 1ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства Українисуд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цьогоКодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 1331,20 грн, що документально підтверджується квитанцією. 
Отже, оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 1331,20 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Керуючись ст. 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, код ЄДРПОУ 21910427) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №37075-16285/В-01/8-0400/26 від 01.04.2026 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи: з 22.07.1982 року по 21.12.1982 року; з 14.01.1983 року по 25.10.1987 року; з 11.01.1991 року по 06.03.1991 року; з 15.11.2010 року по 01.06.2012 року; з 15.11.2015 року по 15.04.2016 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.02.2026 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні та зарахованих періодів роботи цим судовим рішенням.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук