КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 липня 2026 року м. Київ справа №320/25638/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФУДКОМ» до Київської митниці Державної митної служби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ФУДКОМ» з позовом до Київської митниці Державної митної служби, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Київської митниці №UA100340/2023/000035/2 від 20.09.2023;
- визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100340/2023/000375 від 20.09.2023.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що митний орган безпідставно відмовився застосувати основний метод визначення митної вартості, хоча подані документи повністю підтверджували ціну договору та містили всі необхідні відомості. На думку позивача, витребування додаткових документів було здійснено за відсутності передбачених законом підстав, а ненадання окремих документів, зокрема каталогів, специфікацій чи прайс-листів виробника, саме по собі не свідчило про недостовірність заявленої митної вартості та не могло бути підставою для застосування резервного методу її визначення. 
Крім того, позивач стверджує, що рішення про коригування митної вартості не відповідає вимогам статті 55 МК України, оскільки не містить належного обґрунтування причин невизнання заявленої митної вартості, не розкриває джерел інформації та порядку визначення скоригованої вартості, не містить пояснень щодо здійснених коригувань з урахуванням обсягу партії товару, умов поставки та комерційних умов, а також фактично ґрунтується лише на посиланні на іншу митну декларацію без належного аналізу її співставності із спірною поставкою. У зв`язку з цим позивач вважає, що відповідач протиправно застосував резервний метод визначення митної вартості, а тому рішення про коригування митної вартості та похідна від нього картка відмови підлягають скасуванню.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 відкрито провадження у справі для її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, витребувано докази по справі від позивача та відповідача.
Відповідач позов не визнав, у відзиві на позовну заяву зазначив, що 20.09.2023 позивач подав до митного оформлення електронну митну декларацію №23UA100340324162U7 на товари «виноград свіжий їстівний» та «інжир свіжий їстівний». За результатами перевірки документів, поданих на підтвердження заявленої митної вартості, митним органом було встановлено наявність розбіжностей та відсутність усіх відомостей, необхідних для підтвердження ціни, фактично сплаченої або такої, що підлягає сплаті за товар.
Зокрема, відповідач указав, що товар поставлявся на умовах CPT-Мартусівка, за якими продавець оплачує витрати на перевезення до погодженого місця призначення, водночас витрати на розвантаження покладаються на покупця. Проте документи та відомості щодо розміру витрат на розвантаження товару позивачем до митного оформлення не подавалися, що, на думку митного органу, не давало можливості перевірити повноту включення всіх складових до заявленої митної вартості.
Крім того, митниця послалася на розбіжності між специфікацією №77 від 15.09.2023, рахунком-фактурою від 14.09.2023 №PRV2023000000167 та платіжним дорученням від 18.09.2023. Так, у специфікації загальна вартість товару становила 22 362,00 доларів США, тоді як у рахунку-фактурі було зазначено 25 692,00 доларів США, а фактично перерахована сума становила 25 000,00 доларів США. Відрізнялися також зазначені в документах ціна та загальна вартість інжиру і винограду. За твердженням відповідача, такі розбіжності не дозволяли встановити фактичну ціну оцінюваної партії товару та підтвердити заявлену митну вартість за основним методом.
Відповідач також зазначив, що платіжне доручення не містило посилання на рахунок-фактуру або специфікацію, за якими здійснювалася оплата, а в призначенні платежу було вказано лише номер і дату зовнішньоекономічного контракту, які, за твердженням митниці, відрізнялися від реквізитів контракту, поданого до митного оформлення. У зв`язку із цим митний орган вважав неможливим однозначно ідентифікувати здійснений платіж із конкретною поставкою товару.
За позицією відповідача, виявлені розбіжності становили обґрунтовані підстави для витребування у декларанта додаткових документів відповідно до статті 53 Митного кодексу України. Проте декларант не надав документів, які б усунули встановлені розбіжності та підтвердили числові значення всіх складових митної вартості, у зв`язку із чим застосування основного методу визначення митної вартості за ціною договору було неможливим.
Митниця вказала, що після проведення консультацій із декларантом було встановлено неможливість застосування другорядних методів за ціною договору щодо ідентичних або подібних товарів через відсутність відповідної інформації про митне оформлення таких товарів за ціною договору. Методи на основі віднімання та додавання вартості також не могли бути застосовані через відсутність відомостей про всі складові вартості виробництва товару та його доставки.
З огляду на це митна вартість товару була визначена за резервним методом на підставі раніше визнаної митної вартості схожого за описом товару, імпортованого ТОВ «Фудком» за митною декларацією №UA100340/2023/324163 від 20.09.2023, на рівні 1,2237 доларів США за кілограм. Відповідач зазначив, що у графі 33 рішення про коригування митної вартості наведено обставини його прийняття, причини неможливості визначення митної вартості за ціною договору та використане джерело інформації.
Митниця зауважила, що різниця між митними платежами, розрахованими за заявленою позивачем митною вартістю, та платежами, визначеними після її коригування, становила 34 148,17 грн. Після надання позивачем відповідної фінансової гарантії товар було випущено у вільний обіг за митною декларацією від 20.09.2023 №23UA100340324220U8.
Посилаючись на наведені обставини, відповідач стверджував, що рішення про коригування митної вартості товарів №UA100340/2023/000035/2 від 20.09.2023 та картка відмови №UA100340/2023/000375 були прийняті за наявності передбачених законом підстав, є належним чином обґрунтованими, а тому просив відмовити у задоволенні позову.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами. 
Розглянувши подані документи й матеріали, всебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи й вирішення спору по суті, суд
в с т а н о в и в:
ТОВ «Фудком» (адреса місцезнаходження: 01014, м. Київ, Залізничне Шосе, будинок 57; ідентифікаційний код юридичної особи: 40982829) зареєстроване в якості юридичної особи 25.11.2016, номер запису 10701020000065978 за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Між Pruva Tarim Urunleri Dsn. Ve Tic. LTD.Sti - компанією, зареєстрованою згідно законодавства Туреччини (Постачальник), та ТОВ «Фудком» (Покупець) укладено Контракт на поставку товару № 160819 від 16.08.2019 (далі - Контракт).
За умовами укладеного контракту Постачальник зобов?язується поставляти та передавати у власність Покупця Товар, а Покупець зобов?язується приймати і оплачувати Товар на умовах, зазначених в Контракті (п.1.1. контракту).
Для митного оформлення товару, імпортованого за цим договором, позивачем було подано до митного органу митну декларацію №23UA100340324162U7.
На підтвердження заявленої митної вартості товару митному органу були подані документи, які відповідають переліку, визначеному в частині другій статті 53 Митного кодексу України, підтверджують митну вартість товару та містять об?єктивні відомості про складові митної вартості товару, та не містять розбіжностей.
За результатом розгляду наданих позивачем документів митним органом було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA100340/2023/000035/2 від 20.09.2023, у графі 33 якого зазначено, що під час опрацювання документів, поданих разом із митною декларацією №23UA100340324162U7 від 20.09.2023, було встановлено наявність розбіжностей, які, на думку митниці, впливали на правильність визначення митної вартості товарів, а також відсутність у поданих документах усіх відомостей щодо числових значень складових митної вартості та ціни, фактично сплаченої або такої, що підлягала сплаті за товар. 
Зокрема, митний орган зазначив, що відповідно до рахунку-фактури від 14.09.2023 №PRV2023000000167 та пункту 2.1 зовнішньоекономічного контракту купівлі-продажу від 16.08.2019 №160819 поставка товару здійснювалася на умовах CPT-Мартусівка. Розкриваючи зміст цього торговельного терміна, митниця вказала, що за умовами CPT продавець зобов`язаний передати товар перевізнику та оплатити витрати на його перевезення до погодженого місця призначення. Водночас покупець несе ризики втрати чи пошкодження товару, а також додаткові витрати, які можуть виникнути після передання товару перевізнику. Окремо було зазначено, що за умовами CPT витрати на розвантаження товару покладаються на покупця, проте документи та відомості щодо понесення таких витрат до митного оформлення не подавалися. 
Крім того, митниця послалася на положення пункту 2.4 контракту, відповідно до якого постачальник зобов`язаний надати покупцеві копії документів, що супроводжують поставку, зокрема сертифіката про походження товару EUR.1, пакувального листа, експортної декларації та міжнародного санітарного сертифіката. У рішенні зазначено, що такі документи до митного оформлення не подавалися.
Митний орган також указав, що відповідно до специфікації №77 від 15.09.2023 передбачалася поставка винограду сорту «Султана», тоді як відомості про сорт задекларованого винограду були відсутні у товаросупровідних документах та у графі 31 митної декларації. На думку митниці, це не давало можливості належним чином ідентифікувати товар та перевірити співвідношення його характеристик із заявленою ціною. 
У графі 33 рішення наведено положення частини десятої статті 58 Митного кодексу України, згідно з якими до митної вартості додаються витрати, якщо вони не включені до ціни товару, зокрема: витрати на транспортування товару до місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку товару, пов`язані з його транспортуванням; витрати на страхування.
З огляду на ненадання документів щодо відповідних витрат митниця дійшла висновку про неможливість перевірити твердження декларанта про включення до ціни товару всіх складових митної вартості за умовами поставки CPT.
Окремо митний орган зазначив, що за результатами аналізу митних оформлень подібних товарів виявлено, що заявлений декларантом рівень митної вартості є нижчим від рівня митної вартості подібних товарів, оформлених раніше. На думку митниці, така відмінність мала істотний вплив на повноту справляння митних платежів та була додатковою підставою для перевірки заявленої митної вартості. 
У рішенні вказано, що декларанту було запропоновано надати додаткові документи, передбачені статтями 53 та 54 Митного кодексу України, а саме: транспортні документи та документи щодо вартості перевезення; банківські платіжні документи, якщо рахунок був сплачений; інші платіжні або бухгалтерські документи, які підтверджують вартість товару та містять реквізити для його ідентифікації; договори з третіми особами, пов`язані з поставкою товару; рахунки щодо здійснення платежів третім особам; рахунки про сплату комісійних або посередницьких послуг; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації та прейскуранти виробника; копію митної декларації країни відправлення; висновки спеціалізованих експертних організацій щодо якісних і вартісних характеристик товару або інформацію біржових організацій про його вартість.
Митниця зазначила, що декларант не надав у повному обсязі запитуваних документів та не усунув виявлених розбіжностей. У зв`язку із цим митний орган дійшов висновку, що заявлена митна вартість не підтверджена об`єктивними, документально підтвердженими та кількісно визначеними даними, а застосування основного методу за ціною договору є неможливим.
У графі 33 також зазначено про проведення з декларантом консультацій відповідно до частини четвертої статті 57 Митного кодексу України. За результатами таких консультацій митний орган указав на неможливість застосування другорядних методів у такій послідовності: метод за ціною договору щодо ідентичних товарів не застосовано через відсутність інформації про митне оформлення ідентичних товарів за ціною договору; метод за ціною договору щодо подібних товарів не застосовано через відсутність достатньої інформації щодо співставних операцій; метод на основі віднімання вартості не застосовано через відсутність відомостей щодо ціни продажу товару в Україні та необхідних витрат і нарахувань; метод на основі додавання вартості не застосовано через відсутність відомостей щодо вартості матеріалів, виробництва, прибутку та інших складових, необхідних для обчислення митної вартості.
Митниця зазначила, що відповідна інформація декларантом під час консультацій не надавалася, а в митного органу була відсутня, що виключало можливість застосування методів, передбачених статтями 59– 63 Митного кодексу України. 
Унаслідок цього митну вартість товару було визначено за резервним методом відповідно до статті 64 Митного кодексу України. Джерелом інформації митниця визначила митну декларацію №UA100340/2023/324163 від 20.09.2023, за якою раніше здійснено митне оформлення товару, подібного за описом та характеристиками. Рівень митної вартості товару було визначено у розмірі 1,2237 долара США за один кілограм. 
Митний орган також указав, що рішення було прийнято без очікування закінчення десятиденного строку для подання додаткових документів, оскільки декларант листом від 20.09.2023 повідомив про відсутність можливості надати інші документи та просив прийняти рішення про коригування митної вартості у встановлений строк.
Не погоджуючись із рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів та прийнятою за його наслідками карткою відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Митний кодекс України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлює порядок визначення митної вартості імпортованих товарів та правила її декларування, а також регулює правовідносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України.
Відповідно до частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно зі статтею 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 МК України).
Частиною сьомою статті 257 МК України передбачено, що перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться відомості, передбачені частиною восьмою вказаної статті, у тому числі відомості про найменування товару, код товару згідно з УКТ ЗЕД, фактурну вартість товарів, митну вартість товарів та метод її визначення.
Статтями 49 та 50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).
Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (ГААТ).
Згідно з частиною другою статті VII ГААТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.
Частинами четвертою та п`ятою статті 58 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціною, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, вважається загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, за переліком, що визначений частиною десятою статті 58 МК України, серед яких, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.
Згідно зі статтею 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів. При цьому, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (пункт 1 частини п`ятої статті 54 МК України).
Цією ж статтею визначено, що у випадках, встановлених цим Кодексом, митний орган наділений правом письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Відповідно до положень статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У силу положень частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.
Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур» №3018-VI від 15.02.2011, якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Разом з цим, якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частини третя статті 53 МК України).
Відповідно до частини третьої статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою-третьою статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГААТ).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:
1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;
2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;
3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;
4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу;
5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;
6) мінімальної митної вартості;
7) довільної чи фіктивної вартості.
Відповідно до частини першої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною другою статті 55 МК України передбачено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;
5) інформацію про:
а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:
у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;
у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;
б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
З аналізу частин першої та другої статті 53 МК України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України на підставі якого відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Тобто умовою, з якою закон пов`язує право митниці самостійно розраховувати митну вартість заявлених декларантом товарів, є наявність документально підтверджених обставин, що свідчать про заявлення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про товар та ціну, яку за нього сплачено.
Відтак, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту й достовірність відомостей про заявлену митну вартість товарів; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.
Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Водночас, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви можуть бути зумовлені, зокрема неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, результату митного огляду цього товару, порівнянням заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 07 травня 2020 року у справі № 826/10527/17, у постанові від 19 червня 2020 року у справі №1.380.2019.002044.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.
Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Така позиція суду узгоджується із практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема у постанові від 04 квітня 2018 року по справі № 826/27058/15 та у постанові від 13 липня 2021 року по справі № 804/3702/16.
Щодо відмінностей між специфікацією №77 від 15.09.2023 та інвойсом від 14.09.2023 №PRV2023000000167 суд зазначає таке.
За змістом контракту найменування, кількість, вартість, порядок оплати та строки поставки визначаються у специфікаціях, які є його невід`ємною частиною. Отже, специфікація є юридично значимим документом для визначення умов конкретної поставки і не може бути виключена з оцінки лише з тих підстав, що фактурна вартість указана в інвойсі.
Водночас зі змісту поданих документів убачається, що специфікація та інвойс містять різні відомості щодо загальної вартості товару та вартості окремих товарних позицій: у специфікації зазначено загальну суму 22 362,00 доларів США, тоді як в інвойсі - 25 692,00 доларів США. Платіжним документом підтверджено перерахування 25 000,00 доларів США.
Таким чином, довід відповідача про формальну неузгодженість указаних документів є обґрунтованим. Проте висновок про неможливість установлення митної вартості за основним методом потребував подальшого з`ясування того, який саме документ визначав остаточну ціну фактично ввезеної партії, чи відповідає заявлена в митній декларації фактурна вартість інвойсу, чи узгоджуються найменування, кількість, вага, продавець, покупець та умови поставки з транспортними і товаросупровідними документами.
З матеріалів справи вбачається, що у митній декларації декларантом заявлено фактурну вартість 25 692,00 доларів США, тобто суму, яка відповідає інвойсу. Отже, митна вартість декларувалася не на підставі меншої суми, зазначеної у специфікації, а на підставі інвойсу, за яким фактично оформлювалася партія товару.
За таких обставин наявність у специфікації меншої суми сама по собі не підтверджує заниження заявленої митної вартості. Навпаки, позивачем задекларовано більшу суму - ту, що зазначена у рахунку-фактурі, а тому митний орган мав обґрунтувати, чому саме вартість, зазначена в інвойсі та заявлена в митній декларації, не могла бути прийнята як ціна, що підлягає сплаті за оцінювану партію імпортованої продукції.
Спірне рішення не містить аналізу того, чи відповідають відомості інвойсу кількості та вазі товару, указаним у митній декларації і CMR, не встановлює, що інвойс стосується іншої партії або включає товари, які фактично не ввозилися, та не наводить доказів того, що продавцю підлягала сплаті інша сума, ніж заявлена декларантом.
Отже, встановлена невідповідність між специфікацією та інвойсом давала митному органу право витребувати пояснення і додаткові документи, однак без належної оцінки інвойсу, митної декларації та транспортних документів вона не могла сама по собі слугувати достатньою підставою для остаточного висновку про недостовірність заявленої митної вартості.
Щодо платіжного документа суд зазначає таке.
Відповідач посилається на те, що платіжне доручення від 18.09.2023 не містить посилання на інвойс або специфікацію та відображає перерахування 25 000,00 доларів США, що не збігається ні із сумою специфікації, ні із сумою інвойсу.
Суд визнає, що у разі рамкового характеру зовнішньоекономічного контракту відсутність у призначенні платежу посилання на конкретний інвойс або специфікацію може ускладнювати ідентифікацію платежу з певною поставкою. Проте це питання має оцінюватися не ізольовано, а разом з іншими документами, датою платежу, реквізитами сторін, валютою, умовами контракту та наявністю інших поставок у відповідний період.
Крім того, відповідно до частини п`ятої статті 58 Митного кодексу України ціною для цілей визначення митної вартості є не лише сума, фактично сплачена, а й сума, що підлягає сплаті. Тому неповна оплата інвойсу або відсутність посилання на нього у платіжному документі не виключає автоматично застосування основного методу, якщо повна сума зобов`язання покупця за оцінювану партію підтверджена інвойсом та іншими документами.
При цьому, специфікація не є документом, яка визначає фактичну вартість імпортованого товару.
У спірних правовідносинах сума, що підлягала сплаті за товар, зазначена в інвойсі та відображена у митній декларації. Відповідач не навів доказів того, що продавець виставив до сплати іншу суму, що частина інвойсу не стосувалася ввезеного товару або що заявлена фактурна вартість включала витрати чи товари, не пов`язані зі спірною поставкою.
Саме по собі перерахування 25 000,00 доларів США за інвойсом на суму 25 692,00 доларів США може свідчити про часткову оплату, але не спростовує існування обов`язку покупця сплатити решту суми. Для невизнання заявленої вартості митний орган мав установити, що різниця у 692,00 доларів США не підлягала сплаті або що інвойс не відображав реальних умов операції. Таких обставин у спірному рішенні не наведено.
Посилання відповідача на судову практику щодо платіжних документів без конкретизації інвойсу не змінює цього висновку, оскільки правове значення відповідної обставини залежить від фактичного контексту кожної поставки, зокрема від того, чи можливо встановити ціну, що підлягає сплаті, на підставі сукупності інших документів.
Щодо умов поставки CPT та витрат на розвантаження суд зазначає таке.
За правилами CPT продавець зобов`язаний укласти договір перевезення та оплатити перевезення товару до погодженого місця призначення. Водночас ризик випадкової втрати або пошкодження товару переходить до покупця після передання товару перевізнику, а окремі витрати після такого передання можуть покладатися на покупця залежно від умов договору перевезення.
Однак для цілей визначення митної вартості вирішальне значення має не саме розподілення витрат між сторонами за правилами Інкотермс, а те, чи належать конкретні витрати до складових, передбачених частиною десятою статті 58 Митного кодексу України.
Згідно з пунктами 5 і 6 частини десятої статті 58 Митного кодексу України до митної вартості додаються витрати на транспортування товарів до місця ввезення на митну територію України, а також пов`язані з таким транспортуванням витрати на навантаження, вивантаження та обробку, якщо вони не включені до ціни, фактично сплаченої або такої, що підлягає сплаті.
Отже, не будь-які витрати на розвантаження є складовою митної вартості, а лише ті, що понесені до місця ввезення товару на митну територію України. Витрати, понесені після перетину митного кордону та доставки до внутрішнього пункту призначення, не підлягають автоматичному включенню до митної вартості.
Відповідач не встановив факту понесення позивачем окремих витрат на розвантаження до місця ввезення товару, не визначив їх розміру, не зазначив, ким, коли і де здійснювалося розвантаження, та не навів доказів того, що відповідні витрати не були включені до ціни товару.
Таким чином, посилання лише на загальне правило CPT про можливе покладення витрат на розвантаження на покупця є припущенням і не підтверджує відсутності обов`язкової складової митної вартості.
Суд також враховує, що транспортні витрати за умовами поставки CPT до погодженого місця призначення покладаються на продавця та включаються до договірної ціни. За відсутності доказів понесення покупцем додаткових транспортних або пов`язаних з транспортуванням витрат до місця ввезення митний орган не мав підстав додавати невизначену суму таких витрат до митної вартості або відмовляти у застосуванні основного методу лише через ненадання документів про витрати, факт понесення яких не встановлено.
Також суд звертає увагу на те, що у спірному рішенні не пояснено, яким чином відсутність договорів із третіми особами, рахунків щодо комісійних або прайс-листів виробника перешкоджала перевірці ціни за інвойсом, якщо митний орган не встановив факту існування відповідних третіх осіб, комісійних платежів чи інших складових, що підлягали включенню до митної вартості.
Ненадання декларантом усіх документів із загального переліку може мати правове значення лише тоді, коли без них неможливо усунути конкретно визначені сумніви та перевірити числове значення заявленої митної вартості. Саме по собі ненадання каталогів або прайс-листів виробника не доводить недостовірності ціни, погодженої сторонами зовнішньоекономічної операції.
Проаналізувавши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, суд дійшов висновку, що відповідач не довів, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару, та що в документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.
Зі змісту спірного рішення відповідача слідує, що митний орган не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за основним методом визначення митної вартості.
Водночас, матеріалами справи підтверджується, що визначена позивачем у відповідній митній декларації митна вартість товару базується на об`єктивних, документально підтверджених даних і піддається обчисленню.
Суд також дослідив правомірність застосування відповідачем шостого (резервного) методу визначення митної вартості товарів при прийнятті оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару та зазначає наступне.
Відповідно до пунктів 2 та 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
У разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012).
Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номерів та дат митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 19.06.2018 у справі №826/6346/16 (№К/9901/36092/18), від 31.01.2018 у справі №813/7272/13-а (К/9901/3036/18), від 02.03.2018 у справі №804/2997/17 (К/9901/4472/17).
Судом встановлено, що Київська митниця в графі 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів №UA100340/2023/000035/2 від 20.09.2023 лише зазначила номер та дату митної декларації, використаної нею як джерело інформації при здійсненні коригування митної вартості спірного товару, при цьому відповідач усупереч вищезазначеним вимогам Правил не навів жодних пояснень щодо зроблених ним коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов, що свідчить про протиправний характер оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів.
Відтак, суд приходить до висновку, що відповідач при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів №UA100340/2023/000035/2 від 20.09.2023 протиправно застосував шостий (резервний) метод визначення митної вартості товарів, що є самостійною підставою для скасування оскаржуваного рішення відповідача.
Отже, висновки відповідача щодо документального непідтвердження позивачем митної вартості імпортованого товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості на підставі референтної митної декларації, зазначеної в графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів №UA100340/2023/000035/2 від 20.09.2023, є протиправним.
Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості товару, судом не встановлено.
З оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів вбачається, що відповідач не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за ціною договору.
Отже, у відповідача під час прийняття вказаного рішення не було підстав для незастосування основного методу визначення митної вартості товару за ціною договору.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за другорядним (резервним) методом та прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів.
За таких обставин рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів №UA100340/2023/000035/2 від 20.09.2023 не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, прийняте без достатніх правових і фактичних підстав та підлягає визнанню протиправним і скасуванню.
Оскільки картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100340/2023/000375 від 20.09.2023 є похідною від зазначеного рішення про коригування митної вартості, вона також підлягає визнанню протиправною та скасуванню.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні з адміністративним позовом до суду було сплачено судовий збір у розмірі 6056,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №3543503 від 02.07.2024.
Відтак, оскільки позовні вимоги позивача задоволено, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Державної митної служби підлягають понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 6056,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Київської митниці Державної митної служби №UA100340/2023/000035/2 від 20.09.2023 та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100340/2023/000375 від 20.09.2023.
3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудком» (код ЄДРПОУ 40982829, місцезнаходження: 01014, м. Київ, вул. Залізничне шосе, буд. 57) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Державної митної служби (код ЄДРПОУ 43997555, місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульв. Вацлава Гавела, буд. 8А) судові витрати в розмірі 6056,00 грн (шість тисяч п`ятдесят шість грн. 00 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.