07.07.26
22-ц/812/1192/26
Єдиний унікальний номер судової справи 487/9865/25
Номер провадження 22-ц/812/1192/26
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.

Постанова
Іменем України

07 липня 2026 року      місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,
суддів: Коломієць В.В., Тищук Н.О.,

з секретарем судового засідання – Колосовою О.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Прокоф`євим Миколою Миколайовичем, рішення, яке ухвалене Заводським районним судом міста Миколаєва 01 квітня 2026 року під головуванням судді Бобрової І.В., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
УСТАНОВИЛА:

У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (далі – ТОВ «ФК «ЕЙС» або Товариство) звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивований тим, що 24 квітня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (далі – ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №699415445 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до якого останньому надано кредит у розмірі 22 000 грн.
На підставі вказаного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало ОСОБА_1 на вказану ним платіжну картку № НОМЕР_1 кредитні кошти у сумі 22 000 грн.
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_1 умов кредитного договору утворилася заборгованість, яка становить 94 346 грн. 85 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 21 143 грн. 66 коп. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі 73 203 грн. 19 коп.
Позивач вказував, що 28 листопада 2018 року між TOB «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмежено відповідальністю «Таліон Плюс» (далі – ТОВ «Таліон Плюс») укладено договір факторингу №28/1118-01 (дія якого згідно з додатковими угодами продовжена до 31 грудня 2024 року), відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 24 квітня 2021 року.
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі – ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс») укладено договір факторингу №05/0820-01. 
На виконання цього договору факторингу між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» підписано реєстр прав вимоги №11 від 31 серпня 2023 року до договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, за яким до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №699415445 від 24 квітня 2021 року. 
08 липня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу №08/07/25-Е, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором на суму 94 346 грн. 85 коп.
ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач не здійснювали нарахувань за кредитним договором.
Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №699415445 у сумі 94 346 грн. 85 коп., судовий збір у сумі 2 422 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7 000 грн.
У відзиві на позов представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Прокоф`єв М.М., просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не укладав та не підписував будь-яких договорів з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та кредитні кошти не отримував. Стверджував, що невідома особа скористалася персональними даними відповідача та уклала договір позики від його імені. Крім того зауважив, що заявка на отримання кредиту була оформлена не з його номера телефону, картку АТ «УКРСИББАНК» ОСОБА_1 втратив на початку 2021 року та нею не користувався. 
Вважав, що матеріали справи не містять доказів, що особа відповідача була належним чином ідентифікована при реєстрації в ІТС відповідним електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису. 
Зазначено, що до позивача не перейшло право вимоги за кредитним договором №699415445 від 24 квітня 2021 року у зв`язку з відсутністю належним чином оформленого витягу з реєстру боржників. 
Разом з тим вказав, що у стягненні витрат на правничу допомогу з відповідача слід відмовити, з огляду на те, що позивачем ніяких доказів фактичних витрат надано не було.
Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 01 квітня 2026 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №699415445 від 24 квітня 2021 року у розмірі 94 346 грн. 85 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» судовий збір у розмірі  2 422 грн. 40 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.
Ухвалюючи рішення суд дійшов висновку про укладеність кредитного договору, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за кредитним договором за договорами факторингу.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи через свого представника – адвоката Прокоф`єва М.М., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити у справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідач вказував, що не підписував кредитний договір №699415445 від 24 квітня 2021 року з первісним кредитором TOB «Манівео швидка фінансова допомога» та не отримував кредитні кошти у розмірі 22 000 грн. Також, не проходив процедуру підтвердження заявки в інформаційно-телекомунікаційній системі. 
Зазначено, що невідома йому особа, маючи доступ до його персональних даних, без його відома та навіть не на його номер телефону оформила вищевказану заявку на кредит. Зазначене підтверджується відповіддю з АТ «УКСИББАНК» за №31- 4- 01/358- БТ від 12 січня 2026 року, у якій вказано, що номер телефону в договорі не був фінансовим номером телефону за картковим рахунком, маска картки № НОМЕР_2 , та вказаний номер телефону не знаходився у анкетних даних ОСОБА_1 . Вказану картку АТ «УКСИББАНК» відповідач втратив на початку 2021 року та нею не користувався.
Звертав увагу, що 28 листопада 2018 року первісний кредитор уклав договір факторингу з ТОВ «Таліон Плюс». Між тим право вимоги за спірним зобов`язанням було передано новому кредитору без належного правового оформлення додатковою угодою. Як вбачається з Реєстру прав вимоги №175 від 05 травня 2022 року, складеного сторонами вищевказаного договору, ТОВ «Таліон Плюс» прийняло від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» право вимоги за кредитним договором №699415445 від 24 квітня 2021 року, укладеним з ОСОБА_1 . Оскільки оригінальний реєстр боржників, є документом, що підписується всіма учасниками правочину, витяг з нього, як його частина, що стосується конкретного боржника, також має бути підписаний, як «Фактором», так і «Клієнтом». Відсутність витягу з реєстру боржників №175 від 05 травня 2022 року не дає суду підстав вважати доведеним факт передачі права вимоги таким фактором клієнту, тільки тому, що останній стверджує про таку передачу. Адже даний витяг відсутній, встановити дійсність передачі права вимоги саме за кредитним договором №699415445 від 24 квітня 2021 року неможливо.
Також, зазначено, що матеріали справи не містять даних про те, що особа відповідача була належним чином ідентифікована при реєстрації ІТС відповідним електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису. 
Стверджував, що договір про надання фінансових послуг є неукладеним, так як ОСОБА_1 його не підписував у відповідності до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», у нього не було волевиявлення на укладання договору, ним не подавались жодних заявок в електронному вигляді з метою укласти Договір, він був укладений без його відома та волевиявлення, Договір, не містить ані алфавітно-цифрової послідовності, передбаченої законом для одноразового ідентифікатора, ні електронного, ні електронного цифрового підпису, ні аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналогу власноручного підпису) відповідача.
Крім того, вказав, що судом при вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу не було враховано позиції відповідача про те, що сума витрат є завищеною та не відповідає дійсності.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «ЕЙС», посилаючись на безпідставність її доводів, просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду – без змін. 
Згідно з ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. 
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до положень ст.ст.1046,1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України).
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначено права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У ст.3 вищевказаного Закону зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
За приписами статті 11 зазначеного Закону (в редакції, який діяв на час укладення договору) електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. 
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 24 квітня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір №699415445, за яким відповідач отримав кредит на суму 22 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності (том 1 а.с.23-25).
Відповідно до умов договору клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених в договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». 
Відповідно до п.1.2 договору кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (далі - дисконтний період). У випадку надання кредиту не в день укладення договору, загальний строк надання кредиту автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання кредиту.
Згідно з п.1.3 договору сторони погодили, що встановлений в п.1.2 договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періодів оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду, на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена.
Пунктом 1.4 договору передбачено, що за користування кредитом протягом дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку: 
1.4.1 виключно на період строку визначеного в п.1.2 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 109.50 (сто дев`ять цілих п`ять десятих) процентів річних, що становить 0.30 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним;
1.4.2 за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п.1.3 договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п.1.2 договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 436.42 (чотириста тридцять шість цілих сорок дві сотих) процентів річних, що становить 1.20 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець, за своїм вибором, може надавати позичальнику знижки на розмір індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в особистому кабінеті.
1.4.3 у випадку користування кредитом з боку позичальника після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.3 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 620.50 (шістсот двадцять цілих п`ять десятих) процентів річних, що становить 1.70 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до того позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 Цивільного кодексу України Сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним договором, щодо виникнення у позичальника зобов`язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення дисконтного періоду є факт продовження користування кредитом понад строк дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п.1.3 цього Договору.
Базова процентна ставка за користування кредитом не застосовується протягом строку дисконтного періоду, виключно за умови якщо розмір базової процентної ставки більший ніж 1.70 процентів від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до умов цього пункту договору.
Відповідно до п.1.5 договору позичальник зобов`язаний не пізніше останнього дня дисконтного періоду (в термін платежу) з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п.1.3 цього договору, оплатити всі фактично нараховані на термін платежу проценти за користування кредитом протягом дисконтного періоду.
У пункті 4.4 договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.
З урахуваннями викладеного, сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Договір підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором MNV86СG9, відправленого 24 квітня 2021 року о 08:17:24 годин та введеного 24 квітня 2021 року о 08:18:08 годині із застосуванням телефонного номеру.
Отже, договір був вчинений в електронній формі, яка відповідно до ст.207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми.
Для укладення договору відповідач здійснював ідентифікацію в цій системі та надавав відповідь про прийняття оферти товариства. Сторони здійснювали обмін електронними повідомленнями про досягнення згоди з усіх істотних умов договору та підписували цей договір шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Дії позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» підтверджуються довідкою товариства (том 1 а.с.32,39). Доказів протилежного відповідачем надано не було.
Так, відповідно до довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» стверджується, що заявку на отримання кредиту відповідачем подано 24 квітня 2021 року о 08:16 год., цього ж дня договір відправлено позичальнику, акцепт оферти позичальника (підписання договору одноразовим ідентифікатором MNV86СG9 та перераховано грошові кошти позичальнику 24 квітня 2021 року о 08:18 год, а також зазначено паспортні дані і номер телефону позичальника (том 1 а.с.39).
На виконання умов договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснено переказ коштів ОСОБА_1 на платіжну картку № НОМЕР_1 у відповідності до платіжного доручення від 24 квітня 2021 року (том 1 а.с.42).
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118/-01, за умовам якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги строком до 28 листопада 2019 року, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах визначених цим договором (том 1 а.с.46-49).
28 листопада 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року укладено додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії вищевказаного договору продовжено до 31 грудня 2020 року (том 1 а.с.51зворот).
31 грудня 2020 року між цими ж сторонами знову укладено додаткову угоду №26 від 31 грудня 2020 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою вищевказаний договір викладено у новій редакції та продовжено строк його дії до 31 грудня 2021 року (том 1 а.с.52-55). 
Предметом договору стали зобов`язання клієнта відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах визначених цим договором. 
Пунктом 5.3.4 договору факторингу визначено право фактора нараховувати боржникам після відступлення права вимоги проценти та інші обов`язкові платежі за кредитними договорами.
31 грудня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року укладено додаткову угоду №27, згідно з якою строк дії вищевказаного договору продовжено до 31 грудня 2022 року (том 1 а.с. 57).
Згідно Реєстру прав вимоги №175 від 05 травня 2022 року до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №699415445 у розмірі 93 966 грн. 26 коп., з яких 21 143 грн. 66 коп. заборгованість по основному боргу та 72 822 грн. 60 коп. заборгованість по відсоткам (том 1 а.с.59-60).
Строк дії договору факторингу №20/1118-01 від 28 листопада 2018 року також продовжено додатковими угодами: №31 від 31 грудня 2022 року до 31 грудня 2023 року; №32 від 31 грудня 2023 року до 30 грудня 2024 року. 
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу №05/0820-01 (строк дії продовжено додатковими угодами: №2 від 03 серпня 2021 року до 31 грудня 2022 року; №3 від 30 грудня 2022 року до 30 грудня 2024 року), згідно якого до останнього перейшло право вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрах прав вимоги (том 1 а.с.62- 64, 66 зворот, 67).
З наданого позивачем Реєстру прав вимоги №11 від 31 серпня 2023 року до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №699415445, загальна сума заборгованості - 94 346 грн. 85 коп., з яких: заборгованість по основному боргу – 21 143 грн. 66 коп., заборгованість за відсотками 73 203 грн. 19 коп. (том 1 а.с.68-69).
08 липня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» було укладено договір факторингу №08/07/25-Е, згідно якого до останнього перейшло право вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрах прав вимоги (том 1 а.с.71-74).
З наданого позивачем Реєстру боржників до договору факторингу №08/07/25-Е від 08 липня 2025 року до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №699415445, загальна сума заборгованості - 94 346 грн. 85 коп., з яких: заборгованість по основному боргу – 21 143 грн. 66 коп., заборгованість за відсотками 73 203 грн. 19 коп. (том 1 а.с.76-77).
Отже, позивачем правомірно набуто право вимоги до відповідача ОСОБА_1 , яке виникло з підстав невиконання ним кредитного зобов`язання за електронним кредитним договором, яке первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передав ТОВ «Таліон Плюс» не лише на підставі договору факторингу, а і у відповідності до додаткових угод, укладених до нього з приєднанням витягів з реєстрів прав вимоги до боржників, яке в подальшому відійшло до ТОВ ФК «Онлайн Фінанс», та яке, в свою чергу, набув позивач.
За такого, позивач, як кредитор у зобов`язанні має право на задоволення вимог до боржника ОСОБА_1 .
За змістом ст.ст.525,526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №699415445 від 24 квітня 2021 року та розрахунків ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ТОВ «Таліон Плюс» загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором становить 94 346 грн. 85 коп., з яких: 21 143 грн. 66 коп. – заборгованість по тілу кредиту та 73 203 грн. 19 коп. – заборгованість по відсотках за користування кредитом (том 1 а.с.81-86).
Відповідачем не надано власного розрахунку заборгованості, а також доказів, які підтверджують повернення позичальником кредиту у повному розмірі та в строки, передбачені кредитним договором, зокрема, доказів, що спростовують правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості.
Колегія суддів вважає, що належними та допустимими доказами у справі підтверджені факти укладання між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 кредитного договору №699415445 у передбаченій законом формі, виконання кредитором умов договору щодо надання позичальнику кредитних коштів та невиконання останнім в повному обсязі зобов`язань з повернення цих коштів разом із нарахованими відповідно до умов договору процентами за користування кредитними коштами, а також перехід прав вимоги за цим договором до ТОВ «ФК «ЕЙС», що є підставою для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором на користь позивача.
Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам у справі та дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити наступне.
Позивач ТОВ «ФК «ЕЙС» в позовній заяві заявляє про те, що витрати за надання правничої допомоги в суді першої інстанції склали 7 000 грн. 
Розрахунок суми судових витрат включає в себе витрати, понесені ТОВ «ФК «ЕЙС» на професійну правничу допомогу та підтверджуються актам прийому-передачі наданих послуг від 17 грудня 2025 року до договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року.
Із змісту ч.3 ст.141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірність у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року №922/1964/21).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №775/9215/15ц).
Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21).
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 у справі № 904/4507/18.
Із урахуванням конкретних обставин суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (постанова Верховного Суду від 02 лютого 2024 року у справі №910/9714/22).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
На підставі викладеного, витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 7 000 грн., на переконання колегії суддів апеляційного суду, є співмірними із складністю даної справи та виконаним адвокатом об`ємом роботи, витраченого часу під час розгляду справи в суді першої інстанцій, розмір таких витрат відповідає критерію реальності, розумності їхнього розміру та необхідності.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.
За правилами п.п.«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Прокоф`євим Миколою Миколайовичем, –залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 01 квітня 2026 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.О. Тищук

Повний текст судового рішення
складено 13 липня 2026 року