ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
22.07.2026 | Справа №910/5759/26
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення учасників справи у спрощеному позовному провадженні справу 
За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" 
до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Перша" 
про стягнення 43 029, 96 грн, - 

ВСТАНОВИВ:
Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" (позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Перша" (відповідач) суми страхового відшкодування в розмірі 43 029, 96 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами та запропоновано сторонам у визначені судом строки подати відповідні заяви по суті.
21.05.2026 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову. Так, зокрема зазначає про те, що позивачем не доведено факт звернення до відповідача із заявою про здійснення страхової виплати у строк, передбачений Законом №1961-IV, а відтак, позивач пропустив річний строк з дня вчинення ДТП на звернення з заявою про виплату страхового відшкодування, що є підставою для відмови в позові.
01.06.2026 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив в якій він не погоджується із доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, оскільки позивач не несе ризику неналежного отримання кореспонденції (заяви про виплату стразового відшкодування) відповідачем, яка направлялася останньому за його зареєстрованою юридичною адресою.
Відповідач своїм правом на подання заперечень у встановлений судом строк не скористався.
Приймаючи до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи та у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, заперечень на позовну заяву до суду не подав, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.
Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -
ВСТАНОВИВ:
25.01.2024 між Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) було укладено договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків №AZEP-219087650, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу «FORD Edge» д.н.з. НОМЕР_1 .
01.03.2024 в м. Харків відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «FORD Edge» д.н.з. НОМЕР_1 (водій ОСОБА_2 ) та «Opel», д.н.з. НОМЕР_2 (водій ОСОБА_3 ), в результаті чого зазначені автомобілі отримали механічні пошкодження.
Відповідно до ст. 33.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.
При цьому, інформаційна система «Електронний Європротокол» впроваджена в МТСБУ з 01.10.2017. У відповідності до рішення Президії МТСБУ від 13.07.2017 № 403/2017, Європротокол, оформлений з використанням зазначеної системи, є повним аналогом Європротоколів, надісланих або пред`явлених страховику у паперовій формі.
Система «Електронний Європротокол» є доступною за посиланням https://dtp.mtsbu.ua. За допомогою інформаційної системи «Електронний Європротокол» водії можуть оформити зазначене повідомлення в електронній формі за допомогою власних технічних засобів, безпосередньо на місті ДТП.
У разі використання системи «Електронний Європротокол» повідомлення страховикам учасників ДТП відправляються автоматично.
Таким чином, долучений до справи електронний Європротокол №BE66F3C76CC4 від 01.03.2024, суд визнає належним та допустимим доказом у справі відповідно до п. 33.2 ст. 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
04.03.2024 страхувальник звернувся до позивача з заявою про настання події №05051/42/2024/96 від 01.03.2024 та заявою про виплату страхового відшкодування.
Розмір матеріального збитку визначений згідно з ремонтною калькуляцією №05051_42 від 07.03.2024, та з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (51.26) складає 43 029,96 грн.
15.03.2024 за страховим випадком позивачем було складено страховий акт №06551/42/924, відповідно до якого розмір страхового відшкодування складає 43 029, 96 грн.
Позивач виконуючи свої обов`язки за договором страхування здійснив виплату страхового відшкодування на рахунок страхувальника в розмірі 43 029, 96 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №400687 від 19.03.2024.
Відповідно до електронного європротоколу від 01.03.2024, ДТП відбулася з вини водія автомобіля «Opel», д.н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_3 , цивільно-правова відповідальність якого щодо експлуатації вказаного транспортного засобу була застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Перша" за полісом №ЕР/216725885 з лімітом відповідальності по майну 160 000,00 грн та франшизою у розмірі 0,00 грн.
04.04.2024 позивач направив відповідачеві заява про виплату страхового відшкодування №01604 від 27.03.2024 в розмірі 43 029, 96, що підтверджується списком рекомендованих відправлень АТ «Укрпошта» від 04.04.2024 №5203.
Проте вищевказана вимога залишена відповідачем без задоволення та відповіді, а тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з відповідача 43 029, 96 грн страхового відшкодування.
Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. При цьому, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору, і не може перевищувати розміру реальних збитків (втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права). Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Такими законами, зокрема, є норми статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що до страховика за договором майнового страхування (позивача у справі) після виплати страхового відшкодування потерпілій особі у межах фактичних витрат, які не можуть перевищувати розміру реальних збитків, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.
За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 статті 1187 Цивільного кодексу України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 Цивільного кодексу України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до статті 999 Цивільного кодексу України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
У Законі України "Про страхування" встановлено види обов`язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (пункт 9 частини 1 статті 7 Закону). Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
За змістом цього Закону (статті 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.
Отже, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту, позивач у силу приписів ст. 993 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07.03.1996 (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин), з урахуванням положення п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин), набув права вимоги до відповідача.
У даному випадку саме відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності транспортного засобу «Opel», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , тобто особи, яка визнана винною в ДТП, має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок ДТП в межах страхової суми за вирахуванням франшизи, а позивач, як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок ДТП, набув право вимоги, яке ця особа має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.
Отже, беручи до уваги підтверджену матеріалами справи суму сплаченого страховиком на користь страхувальника суму страхового відшкодування в розмірі 43 029, 96 грн, а також враховуючи встановлений полісом №ЕР/216725885 розмір франшизи - 0,00 грн., суд дійшов висновку про те, що у відповідача в зв`язку з настанням ДТП виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в розмірі 43 029, 96 грн грн.
Що стосується заперечень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, то суд відхиляє їх з огляду на наступне.
Згідно з підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння ДТП.
Закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону право страховика за договором (полісом) відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у зв`язку з пропуском встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, у тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку.
Зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону строк є присічним і поновленню не підлягає.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 910/7449/17, у постановах Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду: від 6 березня 2019 року в справі № 465/6315/16-ц, від 1 червня 2022 року в справі № 577/5482/19.
Як вбачається з матеріалів справи позивач звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування №05051/42/204/96 від 27.03.2024 на суму 43 029, 96 грн.
На підтвердження надіслання заяви про виплату страхового відшкодування №05051/42/204/96 від 04.04.2024 позивач надав список згрупованих поштових відправлень «Укрпошта Стандарт» (ф. 103А) де вказано про направлення кореспонденції ПрАТ «СК «ПЕРША» за адресою: вул. Фізкультури 30, м. Київ, 03150 (№24 у списку) та фіскальний чек АТ «Укрпошта» від 04.04.2024. 
Відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку (в редакції, що діяла на час здійснення відправлення):
- у разі відправлення згрупованих поштових відправлень, поштових переказів відправник складає їх список в електронному вигляді за формою, визначеною оператором поштового зв`язку. Кількість поштових відправлень, поштових переказів одного виду та категорії (згрупованих за способом пересилання), що включаються до одного списку, та кількість таких списків визначаються оператором поштового зв`язку (пункт 66);
- список засвідчується підписом відправника. Якщо відправником є юридична особа, список згрупованих внутрішніх рекомендованих поштових карток, листів, бандеролей засвідчується підписом відповідального працівника цієї особи, список згрупованих внутрішніх листів та бандеролей з оголошеною цінністю, посилок, прямих контейнерів, поштових переказів - підписами керівника та головного бухгалтера. Підписи скріплюються відповідними печатками (за наявності) (пункт 67);
- про прийняття для пересилання згрупованих поштових відправлень, поштових переказів видається один розрахунковий документ на один список. Один примірник списку видається відправникові (пункт 68).
Таким чином, документи, які містяться у матеріалах справи, якими позивач обґрунтовує надіслання зазначеної вище кореспонденції на адресу відповідача, є достатніми для засвідчення здійснення відправлення відповідно до положень Правил надання послуг поштового зв`язку. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 09.04.2025 у справі № 916/586/24.
Верховний Суд у постанові від 25.01.2021 у справі № 910/9359/20 зазначив, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).
Відтак, посилання відповідача на факт пропуску позивачем установленого Законом річного строку на звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи належними доказами.
При цьому, суд звертає увагу, що негативні наслідки неодержання відповідачем вказаних документів з причин, що не залежали від позивача, покладаються на відповідача, оскільки факт наявності відповідної заяви позивача та доказів її належного надсилання свідчить про добросовісне звернення останнім до відповідача.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За таких обставин, зобов`язання відповідача перед позивачем у розмірі 43 029, 96 грн підтверджується матеріалами справи. Доказів погашення вказаної заборгованості відповідачем не надано.
Частинами 1-4 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 ГПК України.
Згідно із ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" та стягнення з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Перша" страхового відшкодування в розмірі 43 029, 96 грн. 
На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача. 
Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги задовольнити повністю.
2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» (код ЄДРПОУ 31681672, адреса: 03150, м. Київ, вул. Фізкультури, 30) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (код ЄДРПОУ 30115243, адреса: 03117, м. Київ, пр. Берестейський, 65) страхове відшкодування в розмірі 43 029, 96 грн (сорок три тисячі двадцять дев`ять гривень 96 коп.) та судовий збір у розмірі 2 622, 40 грн (дві тисячі шістсот двадцять дві гривні 40 коп.).
3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.
4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя | Сергій МОРОЗОВ