ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/2517/25  Номер провадження 22-ц/814/1515/26 | Головуючий у 1-й інстанції Павлійчук А.В.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2026 року | м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Одринської Т.В.,
суддів Панченка О.О., Пікуля В.П.,
за участю секретаря Буцьківського М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава у режимі відеоконференції цивільну справу за позовом представника позивача Фермерського господарства «Коніщук» - Стеценка Юрія Олександровича до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб: приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірини Миколаївни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Лобача Ігоря Анатолійовича на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 19 листопада 2025 року та додаткове рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 04 грудня 2025 року,
В С Т А Н О В И В :
У серпні 2025 року позивач звернувся до суду першої інстанції із вказаним позовом, у якому просив суд визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Гамаль І.М. № 3140 від 21.05.2025 таким, що не підлягає виконанню. Крім того просить стягнути з відповідача на судові витрати.
В обґрунтування позову вказано, що 21 травня 2025 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І. М. було вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 3140 про звернення стягнення на наступне майно: навантажувач телескопічний, реєстраційний номер 36735ВІ, марка NEW HOLLAND LM415A, рік випуску 2006, заводський № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 (далі – Майно), що належить фермерському господарству «КОНІЩУК» на підставі свідоцтва про реєстрацію машини серія НОМЕР_3 видане ГУ Держпродспоживслужби в Полтавській області 28.04.2022 року. 
Зазначене майно було передано в заставу фермерським господарством «КОНІЩУК» як майновим поручителем, ОСОБА_1 за Договором застави, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І. М. 28.04.2023 року за реєстровим № 602 в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 , що випливають з договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І. М. 28.04.2023, за реєстровим № 601, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в сумі 23 668,94 долари США, що є еквівалентом суми 989361,69 (девятсот вісімдесят девять тисяч триста шістдесят одна гривня 69 коп) за готівковим курсом продажу доларів США в відділеннях АТ «ПУМБ» (1 долар США = 41,8 гривень). 
Плата за вчинення виконавчого напису у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень сплачено стягувачем. Загальна сума, яка підлягає задоволенню, складає 999 361,69 гривень (дев`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч триста шістдесят одна гривня 69 копійок). 
В липні 2025 року позивачу стало відомо, що на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича перебуває виконавче провадження № 78310723 про звернення стягнення на Майно. Ознайомившись через Автоматизовану систему виконавчого провадження з матеріалами ВП № 78310723, позивач також дізнався про наявність постанови про арешт майна боржника від 09.06.2025 року та про те, що вживаються заходи щодо примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гамаль І. М. № 3140 від 21.05.2025 року.
Позивач з вказаним виконавчим написом не погоджується, оскільки він не має заборгованостей перед Відповідачем. ОСОБА_1 не направив фермерському господарству «КОНІЩУК» жодних офіційних листів з вимогою про усунення порушення стосовно зобов`язання із зазначенням у листі вимоги стислого змісту порушених зобов`язань. Також Позивач не отримував жодної вимоги про погашення заборгованості, а відтак зазначена заборгованість не є безспірною. Вказаний виконавчий напис вчинено з грубим порушенням вимог законодавства, без необхідної перевірки та встановлення безспірності боргу.
Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 19 листопада 2025 року позов задоволено.
Визнано таким, що не підлягає примусовому виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І. М., зареєстрований в реєстрі за № 3140 від 21 травня 2025 року, звернення стягнення на наступне майно: навантажувач телескопічний, реєстраційний номер 36735ВІ, марка NEW HOLLAND LM415A, рік випуску 2006, заводський № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 ), що належить фермерському господарству «КОНІЩУК».
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Фермерського господарства «Коніщук» судовий збір в розмірі 3028 грн.

У подальшому через систему «Електронний суд» 01.12.2025 представником позивача до суду було подано заяву про стягнення судових витрат.
Додатковим рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 04 грудня 2025 року заяву керівника Фермерського господарства «КОНІЩУК» Стеценка Ю.О. про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат у цивільній справі 527/2517/25 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Фермерського господарства «Коніщук» витрати на професій ну правничу допомогу у розмірі 9000 грн. 00 коп.

Не погодившись із вказаними рішеннями, їх в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 – адвокат Лобач Ігор Анатолійович, просив скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Також просив скасувати додаткове рішення, ухвалити нове про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.
Апеляційну скаргу обгрунтовував тим, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що у нотаріуса на момент вчинення нотаріальної дії не було належних доказів безспірності заборгованості, а також відсутнє право на вчинення виконавчого напису.
Вказував, що заборгованість ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за Договором позики в розмірі 23 668,94 доларів США є безспірною, а відповідачем для вчинення Виконавчого напису були подані приватному нотаріусу Гамаль І.М. всі документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.
Вважає, що висновки суду першої інстанції про відсутність у нотаріуса на момент вчинення нотаріальної дії належних доказів безспірності заборгованості і права на вчинення виконавчого напису з огляду на відсутність нотаріального посвідчення договору є помилковими та суперечать матеріалам справи.
Зазначав, що оскільки основне рішення підлягає скасуванню, додаткове рішення від 04.12.2025 також підлягає скасуванню.
Від представника ФК «Коніщук» - адвоката Костенко О.О. надійшов відзив, у якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення – без змін.
Відзив обгрунтовано тим, що рішення ухвалене з правильним встановленням судом першої інстанції всіх обставин справи та прийнятим з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 21 травня 2025 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І. М. було вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 3140 про звернення стягнення на наступне майно: навантажувач телескопічний, реєстраційний номер 36735ВІ, марка NEW HOLLAND LM415A, рік випуску 2006, заводський № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 (далі – Майно), що належить фермерському господарству «КОНІЩУК» (далі – Позивач) на підставі свідоцтва про реєстрацію машини серія НОМЕР_3 видане ГУ Держпродспоживслужби в Полтавській області 28.04.2022 року. Зазначене майно було передано в заставу фермерським господарством «КОНІЩУК» як майновим поручителем, ОСОБА_1 (далі – Відповідач, Стягувач), за Договором застави, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І. М. 28.04.2023 року за реєстровим № 602 в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 , що випливають з договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І. М. 28.04.2023, за реєстровим № 601, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в сумі 23 668,94 долари США, що є еквівалентом суми 989361,69 (девятсот вісімдесят девять тисяч триста шістдесят одна гривня 69 коп) за готівковим курсом продажу доларів США в відділеннях АТ «ПУМБ» (1 долар США = 41,8 гривень). Плата за вчинення виконавчого напису у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень сплачено стягувачем. Загальна сума, яка підлягає задоволенню, складає 999 361,69 гривень (дев`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч триста шістдесят одна гривня 69 копійок). ( а.с.6)
09.06.2025 року приватний виконавець Скрипник В.Л. відкрив виконавче провадження ВП № 78310723 на підставі виконавчого напису № 3140 від 21.05.2025 року. (а.с.7)
Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що на момент вчинення нотаріальної дії у нотаріуса не було належних доказів безспірності заборгованості. Місцевий суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність визнати оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.
За ч. 1 ст.1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5.
Положення ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Аналогічні правила і умови вчинення виконавчого напису містяться у пунктах 1,3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5.
Безспірний борг це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника вимога кредитора вважається безспірною.
Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.
Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен відмовити в здійсненні виконавчого напису.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 визначено наступну правову позицію: «95. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню».
Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.
При цьому, відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.
Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 05.07.2017 у справі №6-887цс17, з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6-887цс 17 та у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018, справа № 61-154св18, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17.
Крім цього, Верховним Судом у постанові від 29.01.2019 у справі № 910/13233/17 зазначено, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Доводи апеляційної скарги про те, що заборгованість є безспірною, а нотаріусу було подано повний пакет документів відповідно до Переліку № 1172, є необґрунтованими.
Матеріалами справи встановлено, що майновим поручителем є юридична особа ФГ «Коніщук», в зобов`язаннях, де боржником є фізична особа. Стягувачем не було належним чином виконано вимоги щодо повідомлення майнового поручителя про наявність порушення зобов`язання та необхідність його усунення.
Оскільки до матеріалів нотаріальної справи не було долучено доказів отримання поручителем письмової вимоги про погашення заборгованості із зазначенням її точного розрахунку, заборгованість на момент вчинення напису не була безспірною.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оспорюваний виконавчий напис № 3140 від 21.05.2025 було вчинено з порушенням чинного законодавства без встановлення безспірності боргу.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, зводяться до переоцінки доказів та особистого тлумачення норм матеріального права, що вже було досліджено судом першої інстанції.
Щодо оскарження додаткового рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 04 грудня 2025 року, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 20.12.2019 у справі № 240/6150/18, від 16.04.2018 у справі № 923/631/15, від 23.01.2020 у справі № 927/229/19, від 05.09.2024 у справі № 910/9998/23 додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. При цьому у разі скасування основного рішення у справі ухвалене судом додаткове рішення втрачає силу.
Ураховуючи те, що колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 19 листопада 2025 року, таким чином відсутні підстави для скасування додаткового рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 04 грудня 2025 року.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що доводи апеляційної скарги не містять обгрунтування щодо незаконності чи неправильності оскаржуваного додаткового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 383, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Лобача Ігоря Анатолійовича – залишити без задоволення.
Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 19 листопада 2025 року та додаткове рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 04 грудня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 31 липня 2026 року.

Головуючий        Т.В. Одринська

Судді         О.О. Панченко

В.П. Пікуль