Справа № 161/15276/26  Провадження №33/802/834/26 | Головуючий у 1 інстанції:Гринь О.М.
| Доповідач: Гапончук  В. В.

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 серпня 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
судді - Гапончука В.В.,
з участю
особи, яка притягається до 
адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,
захисника - Стретович І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 липня 2026 року стосовно  ОСОБА_1 ,
В С Т А Н О В И В:
Вказаною постановою суду  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП, та застосовано до неї адміністративне стягнення в межах санкції ст. 122-4 КУпАП у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.
Визначено стягнути із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп. 
Згідно з постановою судді ОСОБА_1 визнана винною за те, що вона 09 липня 2026 року о 11:09 годині в м. Луцьку вул.. Кравчука 48А керуючи тз Audi Q7 днз НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом не забезпечила безпеки дорожнього руху, не звернулась за допомогою до інших осіб та допустила наїзд на припаркований автомобіль Ford Focus днз НОМЕР_2 та залишила місце ДТП до якої причетна. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані, як порушення п. 2.10а, 10.9 Правил дорожнього руху відповідальність за, що передбачена ст. 124, ст. 122-4 КУпАП.
Не погоджуючись із постановою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій порушує питання про скасування постанови в частині притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП та закриття провадження у справі в цій частині. Посилається, що висновки суду першої інстанції про її винуватість за ст. 122-4 КУпАП є помилковими та передчасними, оскільки суд не у повній мірі з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки вона не відчула зіткнення і внаслідок цього відсутній умисел вчинення нею правопорушення за ст. 122-4 КУпАП. Просить врахувати, що вона має незначний досвід водіння, сприяла встановленню обставин справи, також взяти до уваги її матеріальне і сімейне становище, те що значні фінансові витрати пов`язані із відшкодуванням за спричинене ДТП є надзвичайно обтяжливими для її сім`ї. 
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 та її захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доходжу наступного висновку.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
За положеннями ст.ст. 245, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому, за положеннями ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Дані вимоги Закону в повному обсязі суддею першої інстанції при розгляді справи дотримані.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП, підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколами про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 719811, № 878970 від 09.07.2026; схемою місця ДТП від 09.07.2026; відеозаписом; поясненнями учасників ДТП; рапортом працівника поліції та іншими письмовими доказами.
Рапортом старшого інспектора відділу «Служби освітньої безпеки» ОСОБА_2 від 09.07.2026 року стверджується факт ДТП, оскільки з нього вбачається, що на службовий планшет надійшло повідомлення про ДТП без травмованих за адресою: м. Луцьк, вул. Кравчука, 48А. 
Жодних даних чи додаткових пояснень на спростування винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих їй адміністративних правопорушень під час апеляційного розгляду не встановлено та учасниками судового розгляду не надано.
Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Так, статтею 122-4 КУпАП передбачено відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
Таким чином за порушення ст. 122-4 КУпАП відповідальності підлягає особа, яка залишила місце ДТП після його вчинення.
Як слідує з протоколів про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 ставиться у провину порушення вимог п. 10.9 та п. 2.10а ПДР, а саме те, що вона під час руху заднім ходом не забезпечила безпеки дорожнього руху, не звернулась за допомогою до інших осіб та допустила наїзд на припаркований транспортний засіб, внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження, та після цього, будучи причетною до дорожньо-транспортної пригоди, залишила її місце до приїзду працівників поліції. 
Протоколи про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 складено уповноваженими особами із заповненням всіх передбачених граф протоколів та у відповідності до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не могла не відчути удару та факту здійснення ДТП, як про це вона зазначає в апеляційній скарзі, а тому була зобов`язана залишитись на місці події та викликати працівників поліції. На відеозаписі чітко вбачається момент наїзду автомобіля під керуванням ОСОБА_1 на інший транспортний засіб, надалі водійка на певний час зупинилася, тобто розуміла обставини вчиненого, а потім покинула місце ДТП.
Загалом апеляційні доводи ОСОБА_1 є суперечливими, оскільки вона заперечує обставини усвідомлення нею факту зіткнення, при цьому визнає факт наїзду на інший автомобіль, однак вважає його наслідки незначними і тому вона покинула місце події, що апеляційним судом розцінюється як намагання уникнути відповідальності за вчиненні адміністративні правопорушення будь-яким чином.
Підстав не брати до уваги наведені вище докази або ж ставити їх під сумнів у апеляційного суду немає, і апелянтом таких підстав не доведено. 
З огляду на наведене, дії ОСОБА_1 , а саме невиконання нею приписів п. 10.9 та п. 2.10 (а) Правил дорожнього руху, утворюють склад адміністративного правопорушення, описаного диспозицією ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП.
Голослівними є апеляційні твердження, що внаслідок ДТП транспортні засоби отримали незначні механічні пошкодження, оскільки доведена вина ОСОБА_1 у порушені п.10.9, 2.10 «а» ПДР України, а тому заподіяння шкоди, навіть на думку водія незначної, внаслідок ДТП утворює склад правопорушення за ст. 124 КУпАП.
Ураховуючи викладені обставини, доводи апеляційної скарги про те, що суддею першої інстанції не з`ясовано всі фактичні обставини справи, не досліджено та не надано належної оцінки доказам, є безпідставними.
Всупереч тверджень апелянта, співставивши усі наявні у справі докази з фактично дослідженими у справі обставинами, та й зі змістом обставин, що ставляться у вину ОСОБА_1 згідно з протоколами про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що матеріалами провадження доведено вину останньої у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП, чим спростовуються доводи апеляційної скарги.
Доводи щодо сімейного та фінансового становища ОСОБА_1 беруться апеляційним судом до уваги, проте не є такими, що впливають на висновок суду першої інстанції щодо обґрунтованості накладеного на останню адміністративного стягнення. 
У рішенні по справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29.06.2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи користується автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізує своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Дослідивши обставини справи в їх сукупності, враховуючи характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого та наслідки правопорушення, приймаючи до уваги дані про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в межах санкції статті, яка передбачає більш серйозне покарання з числа вчинених правопорушень, а саме у виді штрафу в розмірі 3400 гривень.
Отже, накладення судом першої інстанції адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу, не лише відповідає санкції ст. 122-4 КпАП України, вимогам ст.ст. 33, 34, 36 КпАП України щодо загальних правил накладення стягнення, а також є співрозмірним скоєним адміністративним правопорушенням.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а оскаржену постанову слід залишити без зміни.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КпАП України,
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 липня 2026 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського 
апеляційного суду        В. В. Гапончук