ЄУН: 336/12188/25
Провадження №: 2/336/1187/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2026 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., за участю секретаря судового засідання Прохорової А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення грошових коштів зі спадкоємців боржника,-

встановив:

18.12.2025 Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» ,в інтересах якого діє представник-адвокат Прохода І.В., звернувся до суду з позовом про стягнення грошових коштів зі спадкоємців боржника, в якому просив стягнути з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк», заборгованість, яка виникла у зв`язку з невиконанням спадкодавцем ОСОБА_3 зобов`язань щодо погашення кредитної заборгованості, яка станом на 27.11.2025 складає 56 234,65 доларів США 65 центів, з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) – 38 719,54 доларів США, проценти за користування кредитом – 10 906,35 доларів США, пеня – 6 608,76 доларів США; стягнути витрати по сплаті судового збору.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13 травня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (Постановою Правління ГІАТ «Державний ощадний банк України» від 19.07.2019року тип товариства змінено з Публічного на Приватне, після зміни типу - акціонерне товариство «Державний ощадний банк України») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 647.
У відповідності до п. 1.1. р. 1 Договору Банк зобов`язується надати Боржнику на умовах цього Договору кредит в сумі 41 500.00 доларів США, а позичальник зобов`язується отримувати, належним чином використовувати та повернути кредит у сумі 41 500,00 дол. США, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 13% річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та строки, визначенні цим Договором.
З метою належного виконання умов Договору, 13.09.2007 року між АТ «Ощадбанк», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір № 647-іф, 13.09.2007 посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І., зареєстрований в реєстрі за № 5499, предметом іпотеки якого є квартира (реєстраційний номер 3187040), загальною площею 69,4 кв. м, житловою площею 48.8 кв. м. Предмет іпотеки знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Також, з метою належного виконання умов Договору, 13.09.2007 року з ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 647п. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 боржник помер, що підтверджується актовим записом про смерть №1882 від 05.11.2020, складеним Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції {м. Дніпро).
09 квітня 2025 року Банк звернувся з вимогою від 09.04.2025 №55/5.4-06/41420/2025 до П`ятої запорізької державної нотаріальної контори.
02 травня 2025 року на адресу Банку надійшов лист П`ятої запорізької державної нотаріальної контори від 17.04.2025 №1043/02-14/212/2021 з інформацією про реєстрацією претензії кредитора та долучення її до матеріалів спадкової справи.
19 травня 2025 року Банк звернувся з заявою від 19.05.2023 №55/5.4-06/57487/2024 до П`ятої запорізької державної нотаріальної контори про надання інформації щодо спадкоємців померлого ОСОБА_3 .
05 червня 2025 року на адресу Банку надійшло повідомлення від П`ятої запорізької державної нотаріальної контори від 28.05.2025 №1429/02-14/212/2021 про неможливість надати інформацію щодо спадкоємців у відповідності до ст. 8 Закону України «Про нотаріат». 
Для з`ясування інформації щодо осіб, які є спадкоємцями ОСОБА_3 , Банком, до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя була подана заява про забезпечення доказів від 26.09.2025 №55/5.4-03/124232/2025.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.10.2025 по справі №336/9610/25 заява Банку про забезпечення доказів задоволена - витребувано у П`ятої запорізької державної нотаріальної контори належним чином посвідчені копії матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Спадкоємцями ОСОБА_3 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується договором про поділ спадщини від 29.05.2021, посвідченого державним нотаріусом П`ятої державної нотаріальної контори Кисельовою В,В., зареєстровано в реєстрі за номером 3-292.
У зв`язку з невиконанням боржником ОСОБА_3 умов Кредитного договору, станом на 27.11.2025 наявна заборгованість у сумі 56 234,65 доларів 65 центів, з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) - 38 719,54 доларів США; проценти за користування кредитом - 10 906,35 доларів США; пеня - 6 608,76 доларів США.
Враховуючи, що вимоги банку та зобов`язання за кредитним договором в добровільному порядку не виконані, спадкоємці не здійснюють будь-яких дій для врегулювання заборгованості, позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 03.02.2026 за клопотанням представника позивача витребувано з П`ятої запорізької державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи № 212 за 2021 рік до майна померлого ОСОБА_3 
06.02.2026 від представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Працевитого Г.О. через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву. У поданому відзиві зазначено, що відповідач категорично не погоджується із позовними вимогами АТ «Державний ощадний банк України». Так, звернення банку про стягнення з спадкоємців боржника заборгованості на підставі договору №647 від 13.05.2007 р., є подвійним стягненням заборгованості, оскільки питання щодо вказаної заборгованості було вирішено рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя справі № 0827/2-28/11 від 30.05.2011 р., яким стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 416 573,65 грн. Оскільки рішенням суду було стягнуто заявлену Банком суму заборгованості в гривневому еквіваленті – відсутні правові підстави для визначення суми заборгованості зі спадкоємців боржника в еквіваленті долар США. На виконання вищезазначеного рішення були видані виконавчі листи та відкрито виконавче провадження № 77592265. Рішення суду по справі № 0827/2-28/11 від 30.05.2011 не оскаржувалося, є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам ст.. 263 ЦПК України, та перебувало на виконанні до моменту закриття виконавчого провадження із зв`язку зі смертю ОСОБА_3 . Таким чином, задоволення позову про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів, як зі спадкоємця боржника за кредитним договором призведе до подвійної відповідальності останнього за вказаним зобов`язанням. Крім того, відповідач ОСОБА_2 є майновим поручителем – іпотекодавцем у зобов`язанні за кредитним договором № 647 від 13.09.2007, укладеним між спадкодавцем та позивачем. 07.11.2012 р. рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по справі №0827/5945/12 було задоволено позов ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №647 від 13.09.2007 р. між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 у сумі 416 835,79 грн., в тому числі 416 573,65 грн. – заборгованості за кредитом, заборгованості по відсоткам, пені за прострочення кредиту, пені за прострочення відсотків; штрафу у сумі 96,85 грн.; неустойки у сумі 165,29 грн. – звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_2 , яка належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , та яка була передана в іпотеку на підставі договору іпотеки №№647-іФ від 13.09.2007 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І. за реєстраційним номером 1010, з початковою сумою згідно з договором іпотеки у сумі 322 821,00 грн., шляхом продажу на прилюдних торгах. На виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. Після смерті спадкодавця ОСОБА_2 успадкувала 1/3 частки квартири АДРЕСА_3 та земельну ділянку площею 0,0878 га, місце розташування: Запорізька область, Запорізький район, Кушугумська селищна громада, кадастровий номер2322155600:04:001:0305. Таким чином, з ОСОБА_4 вже стягується сума боргу за кредитним договором № 647 від 13.09.2007, в межах вартості предмета іпотеки і позовна вимога банку до ОСОБА_2 може бути задоволена лише в частині вартості земельної ділянки, яку вона успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_3 . Вказує, що звернення АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 не є належним способом захисту з огляду на те, що рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.11.2012 по справі № 0827/5945/12 перебуває на стадії виконання, у зв`язку із чим належним способом захисту у вказаному випадку є заміна боржника у виконавчому провадженні. Також представник відповідача просив стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу.
13.02.2026 від представника позивача АТ «Державний ощадний банк України» - адвоката І.Прохода надійшла відповідь на відзив на позову заяву, в якій вона не погодилася з наведеними у відзиві доводами, вказуючи, що твердження відповідача ОСОБА_2 про те, що банк повинен ставити питання про заміну боржника у виконавчому провадженні, у зв`язку із чим звернення до суду із позовом про стягнення грошових коштів зі спадкоємців боржника у цьому випадку не є належним способом захисту, не заслуговують на увагу, оскільки застосування спеціальних способів захисту, які визначені законодавцем для захисту окремих категорій цивільних прав, не виключає можливості також застосовувати загальні способи захисту цивільних справ та інтересів; застосування правила ст.. 1282 ЦК України не виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України про примусове виконання обов`язку в натурі. Крім того, іпотекодавець ОСОБА_2 є спадкоємцем померлого позичальника, і тому одночасно є і власником заставленого майна та новим боржником кредитора за зобов`язаннями померлого ОСОБА_3 перед банком. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2012 у справі № 0827/5945/12 не було виконано у зв`язку із введенням у дію мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014. В подальшому Законом України № 7137-д від 14.03.2022 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесені зміни до Закону України «Про іпотеку», зокрема, новим пунктом п.5-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після дня його завершення або скасування, зупиняється дія статті щодо нерухомого майна, що належить громадянам України та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами. У зв`язку із чим, реалізація предмета іпотеки на електронних торгах протягом вказаного періоду не буде здійснюватись. Зазначені обставини позбавляють Банк можливості здійснити реалізацію предмета іпотеки в примусовому порядку. Також, Банк категорично не погоджується із заявленою сумою витрат на професійну правову допомогу, оскільки її розмір не обґрунтований, відповідачем ОСОБА_2 до відзиву не долучені документи на підтвердження понесених останньою витрат на правову допомогу (договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат).
18.02.2026 від представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Працевитого Г.О. через систему «Електронний суд» надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких представник зазначає, що оскільки з ОСОБА_2 вже стягується сума боргу за кредитним договором № 647 від 13.09.2007, в межах вартості предмета іпотеки, а відповідно повторно стягуватися заборгованість не може – задоволенню підлягає виключно позовна вимога в частині стягнення грошових коштів в межах вартості земельної ділянки, успадкованої ОСОБА_2 після смерті чоловіка, та вартість якої, відповідно до висновку про ринкову вартість земельної ділянки від 12.02.2026, складає 40 792,00 грн.
03.03.2026 від представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Працевитого Г.О. через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі, зміст яких є аналогічним змісту відзиву.
27.02.2026 на виконання ухвали суду від 03.02.2026, від державного нотаріуса П`ятої запорізької державної нотаріальної контори К.В.Сидорук надійшла копія спадкової справи №212/2021 до майна померлого ОСОБА_3 
03.03.2026 від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшла заява, в якій вона просила долучити до матеріалів справи довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості – земельної ділянки кадастровий номер – 2322155600:04:001:00305, яка знаходиться на території Кушугумської сільської ради Запорізького району Запорізької області, ринкова вартість якої станом на 02.03.2026 становить 584 934,80 грн.
Ухвалою суду від 20.04.2026 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.
18.08.2026 від представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Працевитого Г.О. через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі. Так, представник відповідача зазначив, що листом приватного виконавця Шавлукової З.А. № 22303 підтверджено, що в межах виконавчого провадження № 77592212 з примусового виконання дублікату виконавчого листа № 2-28/11 від 11.03.2025 з ОСОБА_1 здійснюється стягнення заборгованості. Станом на 07.05.2026 в межах вищезазначеного виконавчого провадження з останнього було стягнуто 79 953,14 грн. Так, залишок боргу за виконавчим провадженням станом на 03.06.2026 складає 346 416,23 грн. та залишок основної винагороди приватного виконавця складає 34 641,61 грн. Таким чином, оскільки відповідач ОСОБА_1 є солідарним боржником у вказаному зобов`язанні в розумінні ст.ст. 540-543 ЦК України та вже несе відповідальність за виконання зобов`язань за кредитним договором № 647 від 13.05.2007 року в межах виконавчого провадження № 77592212, позовні вимоги до нього про стягнення грошових коштів як зі спадкоємця задоволенню не підлягають.
Інших клопотань, заяв по суті справи від учасників справи не надходило.
В судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав,зазначених у позові.
Представник відповідачів адвокат Петров Г.М. в судовому засіданні просив відмовити у позові з підстав,викладених у відзиві та додаткових поясненнях у справі.
Заслухавши пояснення представників, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 13 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (Постановою Правління ПАТ «Державний ощадний банк України» від 19.07.2019 року тип Товариства змінено з Публічного на Приватне, після зміни типу – акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір № 647.
У відповідності до п. 1.1.р.1 Договору Банк зобов`язується надати Боржнику на умовах цього договору кредит в сумі 41 500,00 доларів США, а позичальник зобов`язується отримувати, належним чином використовувати та повернути кредит у розмірі 41 500,00 доларів США, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 13% річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та строки, визначені цим договором.
Таким чином, Банк виконав свої зобов`язання, надавши останньому кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору.
З метою належного виконання умов Договору, 13.09.2007 між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір № 647-іф, 13.09.2007 посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І., зареєстрований в реєстрі за № 5499, предметом іпотеки якого є квартира (реєстраційний номер 3187040), загальною площею 69,4 кв.м., житловою площею 48,8 кв.м. Предмет іпотеки знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Також, з метою належного виконання умов Договору, 13.09.2007 з ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 647п, згідно якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення зобов`язань за кредитним договором.
Суд установив, що в зв`язку з невиконанням позичальником ОСОБА_3 умов кредитного договору, 30.05.2011 рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по справі № 0827/2-28/11 було стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10007/0265 філії – Запорізького обласного управління ВАТ «Ощадбанк» суму заборгованості станом на 29.04.2011 року за кредитним договором у розмірі 416 573,65 грн; штраф за неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за договором іпотеки в розмірі 96,85 грн; неустойку в розмірі 165,29.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.05.2011 по справі № 0827/2-28/11 набрало законної сили, звернуто до примусового виконання.
Також, рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.11.2012 по справі № 0827/5945/12 було задоволено позов ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 647 від 13.09.2007р. між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 у сумі 416 835,79 грн., в тому числі 416 573,65 грн. – заборгованості за кредитом, заборгованості по відсоткам, пені за прострочення кредиту, пені за прострочення відсотків, штрафу у сумі 96,85 грн.; неустойки в сумі 165,29 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, яке належало відповідачам на праві спільної сумісної власності, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 69,4 кв.м., передану в іпотеку на підставі договору іпотеки №647-іф від 13.09.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І. за реєстраційним номером 1010, з початковою сумою згідно з договором іпотеки в сумі 322 821,00 грн., шляхом продажу на прилюдних торгах.
Рішення набрало законної сили 20.11.2012.
ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер, що підтверджується актовим записом про смерть № 1882 від 05.11.2020, складеним Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 05.11.2020 Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 1882.
Заяви про прийняття спадщини подали ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , однак не повідомили банк про смерть позичальника та прийняття спадщини. 
24.03.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Шавлуковою З.А. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 77592265 на підставі п. 3 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_3 , та направлено на адресу банку.
Відповідно до розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах справи, станом на день смерті позичальника заборгованість за кредитним договором № 647 від 13.09.2007 становить 56 234,65 доларів США, з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) – 38 719,54 доларів США; проценти за користування кредитом – 10 906,35 доларів США; пеня – 6 608,76 доларів США.
09 квітня 2025 року Банк звернувся з вимогою від 09.04.2025 № 55/5.4-06/41420/2025 до П`ятої запорізької державної нотаріальної контори.
Згідно повідомлення державного нотаріуса П`ятої запорізької державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) К.В.Сидорук від 17.04.2025 № 1013/02-14/212/2021, вимога АТ «Державний ощадний банк» до спадкоємців померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 зареєстрована в журналі реєстрації вхідних документів за № 780/02-14, в книзі обліку і реєстрації спадкових прав за № 694, та долучена до спадкової справи № 212 за 2021 рік.
На виконання ухвали суду від 03.02.2026 державним нотаріусом П`ятої запорізької державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) К.В.Сидорук була надана копія спадкової справи № 212/2021, заведена П`ятою запорізькою державною нотаріальною конторою 21.04.2021 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .
Так, згідно матеріалів спадкової справи, 21 квітня 2021 року відповідач ОСОБА_2 , як спадкоємець першої черги за законом, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім неї, спадкоємцями першої черги за законом є сини померлого: ОСОБА_1 , який постійно проживав зі спадкодавцем на день смерті останнього, та ОСОБА_4 , який спадщину не прийняв.
Надані матеріали спадкової справи містять основні документи як-то договір про поділ спадкового майна, так і вищезазначені претензії кредитора АТ «Державний ощадний банк України», а крім того листування між державним нотаріусом та банком.
Так, 09.05.2021 року спадкоємцями померлого ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Договір про поділ спадщини, який посвідчений державним нотаріусом П`ятої запорізької державної нотаріальної контори Кисельовою В.В., зареєстровано в реєстрі за № 3-292.
Відповідно до п. 5 вищезазначеного Договору, поділ спадщини здійснено наступним чином:
-у спадщину до ОСОБА_2 , дружини спадкодавця, переходить на праві особистої приватної власності: 1/3 частка квартири АДРЕСА_2 ; земельна ділянка площею 0,0878 га, місце розташування: Запорізька область, Запорізький район, Кушугумська селищна рада (за межами населеного пункту), кадастровий номер земельної ділянки – 2322155600:04:001:0305;
-у спадщину до ОСОБА_1 , сина спадкодавця, переходить на праві особистої приватної власності: 2/3 частки квартири АДРЕСА_4 . 
Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків, тобто спадщини, від фізичної особи, яка померла, до інших осіб – спадкоємців.
Згідно зі статтею 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Отже, обов`язки ОСОБА_3 за кредитним договором, які не припинилися внаслідок його смерті, увійшли до складу спадщини.
Відповідно до ч.2 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).
Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.
Так, згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-2962цс16.
Спадкування, тобто перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного із їх учасників.
Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.
При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини.
Спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом ч.1 статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців у межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.
Разом із тим при визначенні обсягу відповідальності кожного спадкоємця суд повинен врахувати вже існуючі судові рішення та фактичне виконання зобов`язань за ними.
Так, судом встановлено, що щодо відповідача ОСОБА_1 вже існує рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.05.2011 (справа 0827/2-28/11), яким стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10007/0265 філії – Запорізького обласного управління ВАТ «Ощадбанк» суму заборгованості станом на 29.04.2011 за кредитним договором №647 від13.09.2007 року в розмірі 416 573,65 грн.
На виконання вказаного рішення суду були видані окремі виконавчі листи про солідарне стягнення з боржників основної суми боргу за кредитним договором у розмірі 416573,65 грн.
З наданих суду матеріалів вбачається, що виконавче провадження № 77592212 є чинним та у його межах здійснюється стягнення коштів з ОСОБА_1 .
Зокрема, листом приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. № 22303 від 04.06.2026 підтверджено, що в межах виконавчого провадження № 77592212 з примусового виконання дублікату виконавчого листа № 2-28/11 від 11.03.2025 з ОСОБА_1 , здійснюється стягнення заборгованості. Станом на 07.05.2026 в межах виконавчого провадження № 77592212 з останнього було стягнуто 79 953,14 грн. Залишок боргу за виконавчим провадженням станом на 03.06.2026 складає 346 416,23 грн. та залишок основної винагороди приватного виконавця 34 641,61 грн.
Отже, на момент розгляду цієї справи право позивача на стягнення відповідної заборгованості з ОСОБА_1 вже було реалізовано шляхом звернення до суду та отримання судового рішення, яке перебуває на виконанні.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.
Повторне ухвалення рішення про стягнення з ОСОБА_1 тієї самої заборгованості за тим самим кредитним зобов`язанням створило б можливість подвійного стягнення однієї і тієї самої суми.
При цьому обставина, що існуюче судове рішення на цей час не виконано в повному обсязі, не свідчить про відсутність у позивача можливості отримати виконання цього рішення. Виконання судового рішення має здійснюватися у межах відкритого виконавчого провадження.
За таких обставин суд дійшов висновку, що повторне стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, яка вже присуджена до стягнення та перебуває на виконанні, є неприпустимим.
У зв`язку з цим у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 слід відмовити.
Щодо відповідальності ОСОБА_2 як спадкоємця, то судом встановлено, що остання прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_3 .
До складу спадщини, прийнятоїОСОБА_2 , як дружиною спадкодавця, за Договором про поділ спадщини, перейшло право особистої приватної власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 та земельну ділянка площею 0,0878 га, місце розташування: Запорізька область, Запорізький район, Кушугумська селищна рада (за межами населеного пункту), кадастровий номер земельної ділянки – 2322155600:04:001:0305.
Отже, ОСОБА_2 як спадкоємець набула не лише права, а й обов`язки спадкодавця, які не припинилися у зв`язку з його смертю.
Водночас відповідно до статті 1282 ЦК України обсяг відповідальності ОСОБА_2 перед кредитором обмежений вартістю майна, одержаного нею у спадщину.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.10.2023 у справі № 523/2357/20 (провадження № 14-11цс22) вказано, що «задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. Звідси обов`язок спадкоємців боржника перед кредиторами спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2020 у справі № 916/617/17 (пункт 98)). Невизначення вартості успадкованого майна не впливає на вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Водночас задовольняючи заяву про заміну учасника справи, боржника у виконавчому провадженні, який помер, його спадкоємцем, суд відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України має визначити розмір боргу, який відповідає частці спадкоємця у спадщині, та вказати, що така заміна здійснюється в межах вартості майна, одержаного у спадщину (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2020 у справі № 916/617/17 (пункт 109))».
Отже, спадкоємці померлого позичальника, який не виконав умови договору позики, прийнявши спадщину, в силу ст. ст.1281, 1282 ЦК України, зобов`язані у межах вартості спадщини задовольнити вимоги кредитора.
Разом з тим, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові від 19.02.2020 у справі №607/98/17 та постанові від 24.11.2021 у справі № 615/473/20.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.10.2021 у справі № 552/4892/19 викладено висновок, що «спадкоємець, приймаючи спадщину, реалізує свій майновий інтерес щодо набуття у власність спадкового майна, при цьому у нього виникає обов`язок погасити заборгованість спадкодавця, проте виключно у межах вартості отриманого у спадщину майна. У свою чергу кредитор, укладаючи договори кредитування, може бути упевненим у погашенні заборгованості у разі смерті позичальника за рахунок спадкового майна, яке приймають у спадщину спадкоємці боржника. Такий принцип регулювання спірних правовідносин ґрунтується на засадах розумності, пропорційності і справедливості та виключає можливість необґрунтованого покладення на спадкоємців боржника обов`язку погасити борг у розмірі більшому, ніж вартість набутого ними майна, що призведе до безпідставного погіршення їх майнового стану у зв`язку з виконанням зобов`язання, стороною якого вони не є і згоди на укладення якого не надавали».
Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.07.2021 у справі № 202/7691/17 містить правову позицію, відповідно до якої «правовідносини, що виникли між позикодавцем і позичальником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між позикодавцем та спадкоємцями позичальника і вирішуються у порядку, передбаченому положеннями статті 1282 ЦК України. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 18.09.2019 у справі № 640/6274/16-ц, від 29.01.2020 у справі № 496/4363/15-ц, від 15.07.2020 у справі № 645/1566/16-ц, від 04.03.2020 у справі № 2609/30529/12».
Якщо спадкоємець (спадкоємці) заперечує проти вимог кредитора спадкодавця щодо меж його відповідальності за зобов`язаннями спадкодавця, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен такий спадкоємець, оскільки, з огляду на характер спірних правовідносин, кредитор не завжди може визначити яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна. Тому не допускається відмова в позові з тих підстав, що позивачем не надано відповідних доказів. В такій ситуації, задовольняючи позов кредитора до спадкоємця, суд в резолютивній частині рішення зазначає дійсний розмір заборгованості, який відповідає частці спадкоємця у спадщині, та встановлює, що її належить стягнути у межах вартості майна, одержаного ним у спадщину. Цим суд встановлює порядок виконання рішення про стягнення заборгованості спадкодавця.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 , яка увійшла до складу спадщини та 1/3 частини якої успадкована ОСОБА_2 , є предметом іпотеки, якою забезпечувалося виконання ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором.
Щодо цієї квартири існує судове рішення від 07.11.2012 у справі № 0827/5945/12, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом її продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.
Отже, право позивача на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки вже було реалізовано у встановленому законом порядку.
Позивач у відповіді на відзив послався на законодавчі обмеження щодо реалізації предмета іпотеки на електронних торгах у період дії воєнного стану та протягом тридцяти днів після його припинення або скасування.
Суд враховує зазначені обставини при вирішенні спору.
Водночас тимчасова неможливість фактичної реалізації предмета іпотеки не припиняє право позивача на виконання судового рішення про звернення стягнення на квартиру та не означає, що відповідна заборгованість вже погашена.
Разом із тим ця обставина не може бути підставою для подвійного задоволення вимог кредитора.
Тобто існування судового рішення про звернення стягнення на квартиру не перешкоджає встановленню відповідальності спадкоємця за кредитним зобов`язанням у межах вартості іншого спадкового майна, однак при подальшому фактичному погашенні заборгованості за рахунок реалізації предмета іпотеки має бути врахована сума яка фактично надійшла кредитору.
Таким чином, суд при визначенні розміру стягнення з ОСОБА_2 повинен виходити з фактично встановленого обсягу її відповідальності та не допускати повторного задоволення однієї і тієї самої вимоги.
Також, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , окрім 1/3 частки квартири, успадкувала земельну ділянку.
Визначення вартості земельної ділянки має істотне значення для вирішення спору, оскільки відповідно до статті 1282 Цивільного кодексу України саме в межах вартості успадкованого майна спадкоємець відповідає за боргами спадкодавця.
Позивач на підтвердження вартості земельної ділянки надав довідку від 02.03.2026 про оціночну вартість земельної ділянки, оформлену як Додаток 2 до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку на сайті Фонду державного майна України: https://evaluation.spfu.gov.ua.
Згідно з цією довідкою оціночна вартість об`єкта нерухомості – земельної ділянки кадастровий номер 2322155600:04:001:00305, яка знаходиться на території Кушугумської сільської ради, Запорізького району, Запорізької області та станом на 02.03.2026 ринкова вартість якої становить 584 934,80 грн.
Водночас стороною відповідача був наданий Звіт ФОП ОСОБА_5 (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача з експертної грошової оцінки земельних ділянок від 18.12.2021р., серія ЦХ №00911) від 12.02.2026 про експертну грошову оцінку земельної ділянки площею 0,0878 га, кадастровий номер 2322155600:04:001:00305, яка знаходиться на території Кушугумської сільської ради (за межами населеного пункту), Запорізького району, Запорізької області, згідно якого вартість об`єкта оцінки, отримана за порівняльним підходом, складає 1,08 доларів США за 1м2, загальна вартість об`єкта оцінки – складає 948 доларів США, або з урахуванням округлення до цілих становить 40 792 гривні.
Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для вирішення справи.
За змістом статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів.
Оцінюючи надану банком довідку про оціночну вартість земельної ділянки, суд не вважає її належним та достатнім доказом ринкової вартості земельної ділянки для визначення межі відповідальності спадкоємця.
Зазначений документ, оформлений як Додаток 2 до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку, сам по собі не містить достатнього обґрунтування визначеної вартості земельної ділянки, не дає можливості перевірити вихідні дані та методику визначення вартості, а також не містить такого обсягу відомостей, який дозволив би суду перевірити обґрунтованість відповідної оцінки.
Натомість стороною відповідача надано звіт про ринкову вартість земельної ділянки, складений суб`єктом оціночної діяльності, у якому визначено ринкову вартість об`єкта оцінки у розмірі 40 792 грн.
Позивач не надав належних та достатніх доказів, які б спростовували цей звіт, зокрема не надав іншого належного звіту або висновку суб`єкта оціночної діяльності, який би свідчив про іншу ринкову вартість земельної ділянки.
За таких обставин суд надає перевагу звіту про ринкову вартість земельної ділянки, поданому представником відповідача, та вважає встановленою її вартість у розмірі 40 792 грн.
Відповідно до частини першої статті 1282 Цивільного кодексу України спадкоємець зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Встановлена судом заборгованість за кредитним договором перевищує вартість земельної ділянки, успадкованої ОСОБА_2 .
Таким чином, з урахуванням установленої судом вартості земельної ділянки, максимальний розмір грошового зобов`язання ОСОБА_2 перед позивачем у межах заявленого позову не може перевищувати 40 792 грн.
При цьому суд зазначає, що стягнення зазначеної суми є саме стягненням грошових коштів зі спадкоємця, а не зверненням стягнення на земельну ділянку.
Відповідно, суд не визначає у резолютивній частині цього рішення спосіб реалізації земельної ділянки та не звертає на неї стягнення.
Водночас у разі фактичного погашення заборгованості за рахунок реалізації квартири як предмета іпотеки під час виконання іншого судового рішення відповідна сума повинна бути врахована для недопущення подвійного задоволення вимог кредитора за одним і тим самим кредитним зобов`язанням.
За таких обставин суд доходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 та стягнення з неї на користь позивача 40 792 грн. у межах вартості майна, одержаного нею у спадщину.
Судові витрати.
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір у разі часткового задоволення позову покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 35 655,60 грн., що підтверджується відповідним платіжним документом.
Ціна позову становила 56 234,65 доларів США. З урахуванням офіційного курсу Національного банку України, встановленого на день подання позову — 18 грудня 2025 року, ціна позову в національній валюті становить 2 380 885,11 грн.
Судом позов задоволено в частині стягнення 40 792,00 грн.
Таким чином, розмір задоволених позовних вимог становить: 40 792,00 грн. / 2 380 885,11 грн. ? 100 % = 1,7129 %.
Відповідно, пропорційна частина судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить: 35 655,60 грн. ? 1,7129 % = 610,65 грн.
За таких обставин, враховуючи часткове задоволення позову та положення частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 610,65 грн. судового збору.
Вирішуючи питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути визначений згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача надано договір про надання правничої допомоги та додатковий договір до нього, відповідно до умов якого сторонами погоджено перелік послуг адвоката, зокрема складання відзиву на позовну заяву вартістю 10 000,00 грн. та участь адвоката в судовому засіданні вартістю 2 000,00 грн. Також пунктом 3.1 додаткового договору передбачено гонорар адвоката за ведення справи у разі зменшення вимог банку більш ніж на 50 відсотків у розмірі, еквівалентному 1 000 доларів США.
Разом з тим умовами додаткового договору сторонами прямо визначено, що вартість послуг є орієнтовною та остаточно узгоджується з клієнтом в акті приймання-передачі наданих послуг.
Однак акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт), який відповідно до умов укладеного сторонами договору мав підтверджувати остаточний обсяг наданих послуг та остаточно узгоджену їх вартість, заявником суду не надано.
Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували остаточний розмір гонорару адвоката, погоджений сторонами за результатами надання правничої допомоги, а також обов`язок клієнта сплатити саме заявлену до відшкодування суму, матеріали справи не містять.
При цьому сам по собі договір про надання правничої допомоги та додатковий договір до нього не дають можливості встановити остаточну суму витрат, яка підлягає сплаті клієнтом, оскільки сторони договору визначили наведені в ньому суми як орієнтовні та обумовили остаточне погодження вартості послуг складанням відповідного акта приймання-передачі.
Отже, представником відповідача не доведено належними та допустимими доказами розмір витрат на професійну правничу допомогу, заявлених до відшкодування, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для їх стягнення з іншої сторони.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 525, 526, 1216, 1218, 1281, 1282 Цивільного кодексу України, суд- 

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 – відмовити.
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» грошові кошти у розмірі 40 792 (сорок тисяч сімсот дев`яносто дві) гривні 00 копійок у межах вартості майна, одержаного ОСОБА_2 у спадщину.
У задоволенні решти позовних вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 610 (шістсот десять) гривень 65 копійок витрат зі сплати судового збору.
Повне найменування сторін:
Позивач: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», код ЄДРПОУ 00032129, юридична адреса: вул. Госпітальна, буд. 12г, м. Київ, 01001, в особі філії – Запорізького обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», код ЄДРПОУ 02760363, юридична адреса: пр. Соборний, буд. 48, м. Запоріжжя, 69063; р/р НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рнокпп НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Повний текст рішення суду складено 28 серпня 2026 року.

Суддя Ю.А. Галущенко